Справа № 826/13692/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної служби України з питань праці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Київській області, за участю третіх осіб: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Київській області, треті особи - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, ОСОБА_2 , в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати неправомірною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо не розгляду по суті заяв ОСОБА_1 за 2016-2018 роки;

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Держпраці у Київській області щодо не розгляду по суті заяв ОСОБА_1 за 2016-2018 роки;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці розглянути по суті заяви ОСОБА_1 за 2016-2018 роки;

- зобов`язати Головне управління Держпраці у Київській області розглянути по суті заяви ОСОБА_1 за 2016-2018 роки;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства Кодексу законів про працю України КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, викладених у письмових зверненнях ОСОБА_1 за 2016-2018 роки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці, яка полягає у неповному та не всебічному розгляді заяв та скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як представника, починаючи з 27 лютого 2018 року по 27 серпня 2018 року;

- визнано протиправною бездіяльність ГУ Держпраці у Київській області, яка полягає у неповному та не всебічному розгляді заяв та скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як представника, починаючи з 27 лютого 2018 року по 27 серпня 2018 року;

- зобов`язано Державну службу України з питань праці розглянути заяви та скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як представника, відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням встановлених судом обставин;

- зобов`язано ГУ Держпраці у Київській області розглянути заяви та скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням встановлених судом обставин.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що органами Держпраці не було надано відповідь на усі питання, які було вказано у зверненнях позивача. Наголошує на відсутності доказів проведення відповідачем виїзної інспекції. Зауважує, що позовні вимоги в частині зобов`язання Державної служби України з питань праці здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства про працю КНП «Консультативно-діагностичний центр» є тотожними позовним вимогам щодо зобов`язання відповідача-1 розглянути заяви та скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Підкреслює, що відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та завданою позивачу та її дітям моральною шкодою.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з урахуванням вимог уточненої апеляційної скарги, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити усі позовні вимоги. Свої доводи обґрунтовує тим, відповідачами не надано документів, на підставі яких готувалися відповіді на подані нею запити. Звертає увагу на численні порушення КНП «Консультативно-діагностичний центр» прав позивача, на які відповідачі не відреагували належним чином.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, Державна служба України з питань праці подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до Державної служби України з питань праці та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому наголошує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі № 826/14686/18 позивачу відмовлено в задоволенні аналогічних позовних вимог, а тому позов у даній справі підлягає залишенню без розгляду. Підкреслює, що суд першої інстанції не зазначив, на які саме звернення позивачем не було отримано відповіді. Звертає увагу, що законодавством України заборонено інспекторам Державної служби України з питань праці розглядати та перевіряти питання, які є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність та повноту виконання рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, протягом 2016-2018 років позивачем до Державної служби України з питань праці були подані заяви від 11 січня 2018 року № п-156/дп, від 11 вересня 2017 року № п-3315/дп, від 12 жовтня 2017 року № п-3691/дп, від 13 вересня 2017 року № п3355/дп, від 07 вересня 2017 року № п-3596/дп, від 13 червня 2018 року № п-2706, від 14 червня 2018 року № п-2228/дп та до Головного управління Держпраці у Київській області від 11 червня 2018 року № п-2648, від 13 червня 2018 року № п-27.06, від 02 липня 2016 року № п-1812 та доповнення від 05 липня 2016 року, від 01 серпня 2017 року № п-3929.

У додаткових письмових поясненнях від 11 лютого 2019 року позивач зазначила, що протягом 2016-2018 років по суті були відповідачем 1 проігноровані, у тому числі, наступні письмові звернення: від 09 червня 2016 року № п-1306/дп, від 07 вересня 2017 року № п-3296/дп, від 11 вересня 2017 року № п-3315, від 13 вересня 2017 року № п-3355/17, від 12 жовтня 2017 року № п-3691/дп, від 11 січня 2018 року № п-156/дп, від 11 червня 2018 року № п-2648, від 13 червня 2018 року № п-2706, від 14 червня 2018 року № п-2228-дп, скарга з виконавчим листом № 826/1445/17 від 25 липня 2018 року тощо та відповідачем 2 - у тому числі звернення «заступника мера міста Києва» Поворозника М від 25 травня 2016 року з відміткою терміново контроль, зареєстроване за № п-1557 від 27 травня 2016 року, заяви позивача від 02 липня 2016 року № п-1912, від 05 липня 2016 року № п-1912, від 01 серпня 2017 року № п-3929, від 07 листопада 2017 року № п-5321 тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2016-2018 років неодноразово зверталась до Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Київській області з заявами, зверненнями та скаргами у тому числі щодо проведення перевірки діяльності, а також встановлення протиправних дій та притягнення до відповідальності винних у порушенні законодавства про працю посадових осіб КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, зокрема, директора центру Лимаря, проте, на думку позивача, відповідачами допущено протиправну бездіяльність, яка полягала у не розгляді по суті її заяв, звернень та скарг, а також її батька.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідачів, яка полягала у неповному розгляді заяв та скарг, поданих останньою та ОСОБА_2 в період з 27 лютого 2018 року поо день звернення до суду першої інстанції.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

При цьому, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

У силу приписів ст. 5 вказаного Закону письмове звернення може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним.

Згідно статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з приписами ст. 15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що відповідачами було надано відповіді на усі подані у період з 27 лютого 2018 року по день звернення до суду заяви та скарги позивача стосовно поновлення на роботі позивача, її незаконного звільнення, оплати праці та роз`яснення порядку виконання судових рішень у справах про поновлення на роботі.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо ненадання відповідачами відповідей ОСОБА_1 в частині перевірки викладених позивачем обставин щодо порушення директором КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва Лимаря вимог законодавства про працю, у тому числі, в частині не проведення інструктажів з техніки безпеки, виробничої санітарії тощо, обов`язкових згідно Кодексу законів про працю України до початку роботи; не укладення трудових договорів у письмовому вигляді; не забезпечення обладнанням, матеріалами, медикаментами тощо, необхідними для виконання трудових обов`язків; свідомого погіршення умови праці; порушення умов оплати праці та надання матеріальної допомоги, а також не надання путівок на оздоровлення; не забезпечення спецодягом; не забезпечення засобами гігієни тощо та вимогами провести необхідні дії (перевірку) щодо запобігання подальшого порушення вимог трудового законодавства та притягнення винних осіб до відповідальності, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, вказаний Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно п. 13 згаданого Порядку інспекторам праці забороняється, зокрема, розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ Держпраці у Київській області щодо здійснення повторного інспекційного відвідування КНП «Консультативно-діагностичний центр» за фактами порушення законодавства про працю.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що перевірка викладених позивачем обставин порушення директором КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва Лимарем вимог законодавства про працю, у тому числі, в частині не проведення інструктажів з техніки безпеки, виробничої санітарії тощо, обов`язкових згідно Кодексу законів про працю України до початку роботи; не укладення трудових договорів у письмовому вигляді; не забезпечення обладнанням, матеріалами, медикаментами тощо, необхідними для виконання трудових обов`язків; свідомого погіршення умов праці; порушення умов оплати праці та надання матеріальної допомоги, а також не надання путівок на оздоровлення; не забезпечення спецодягом; не забезпечення засобами гігієни тощо та вимогами провести необхідні дії (перевірку) щодо запобігання подальшого порушення вимог трудового законодавства та притягнення винних осіб до відповідальності, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне була предметом дослідження Деснянським районним судом міста Києва у справах № 754/4508/18, № 754/9059/16-ц, № 754/14783/17 та № 754/7622/18.

З урахуванням наведеного, колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині вчинення протиправної бездіяльності відповідачами, яка полягає у неповному розгляді заяв та скарг позивача, оскільки перевірка частини зазначених ОСОБА_1 обставин знаходилася поза межами повноважень контролюючого органу у зв`язку із їх переглядом Деснянським районним судом міста Києва та Окружним адміністративним судом міста Києва.

Крім того, позовні вимоги щодо визнання бездіяльності відповідачів протиправною та зобов`язання надати відповіді по суті поданих звернень належним чином не обґрунтовані, є абстрактними, оскільки не конкретизовано на які саме звернення відповідей не отримано, обставини бездіяльності відповідачів у даному випадку не доведені.

Щодо доводів ОСОБА_1 про необхідність зобов`язання відповідачів здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства про працю КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, викладених у зверненнях ОСОБА_1 за 2016-2018 роки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року у справі № 826/1445/17 також задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 щодо здійснення повторного інспекційного відвідування КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва за фактами порушення законодавства про працю, викладеними у зверненнях ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для зобов`язання Держслужби України з питань праці здійснити перевірку фактів щодо порушення чинного законодавства, Кодексу законів про працю України КНП «Консультативно-діагностичним центром» Деснянського району міста Києва відсутні, оскільки за судовим рішенням від 28 лютого 2018 року відповідачів вже зобов`язано вчинити такі дії.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в частині вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, вони є похідними від основних позовних вимог, які не підлягають задоволенню, а тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не можуть бути задоволені.

Доводи Державної служби України з питань праці про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з огляду на постановлення Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 25 квітня 2019 року у справі № 826/14686/18, яким відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимог, колегією суддів оцінюється критично з огляду на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі № 826/14686/18 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України у зв`язку з тим, що у провадженні суду перебуває справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачами було повно та всебічно розглянуто скарги та заяви ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне подану до суду апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу Державної служби з питань праці - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Київській області, за участю третіх осіб: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов