Справа № 340/2057/19
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Кропивницький справа № 340/2057/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Кіровоградської обласної державної адміністрації (площа Героїв Майдану, 1, м.Кропивницький, 25006, код ЄДРПОУ - 00022543)
провизнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

1) визнати протиправною відмову Кіровоградської обласної державної адміністрації у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, площею 2,0000 га. на території Приютівської селищної ради Олександрівського району;

2) зобов`язати Кіровоградську обласну державну адміністрацію повторно розглянути заяву від 30.05.2019 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

ІІ. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Відповідач відмовив у наданні дозволу з тих підстав, що земельна ділянка на яку претендував заявник належить до земель лісового фонду та знаходиться в постійному користуванні ДП "Онуфріївське лісове господарство" - Олександрійське лісництво квартал 135, 136.

Вважаючи вказану відмову протиправною позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представником відповідача 12.09.2019 року подано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги відповідачем не визнаються та просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що листом державного підприємства "Онуфріївське лісове господарство" від 10 червня 2019 року № 02-14/2/0, повідомило що земельна ділянка яку пропонується надати у власність громадянці ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства знаходиться на території державного лісового фонду ДП "Онуфріївський лісгосп", в результаті чого розпорядження голови обласної державної адміністрації не було прийняте (а.с.35-37).

ІІІ. Заяв (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою судді від 19.08.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Додаткових заяв чи клопотань до суду подано не було.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась 04.06.2019 року до Кіровоградської обласної державної адміністрації із заявою від 30.05.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, площею 2,0000 Га на території Приютівської селищної ради Олександрійського району (а.с.9).

До заяви додано копії паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера; графічні матеріали місця розташування земельної ділянки.

Листом №01-33/418/0.3 від 24.06.2019 року позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.11).

Відмова мотивована тим, що земельна ділянка на яку претендує заявник належить до земель лісового фонду та знаходиться в постійному користуванні ДП "Онуфріївське лісове господарство" - Олександрійське лісництво квартал 135, 136.

06.07.2019 року представник позивача надіслав адвокатський запит до Кіровоградської обласної державної адміністрації з проханням надати інформацію на підставі якого правовстановлюючого документу у постійному користуванні ДП "Онуфріївське лісове господарство" знаходиться земельна ділянка Олександрійське лісництво квартал 135, 136 (а.с.12).

На адвокатський запит надано відповідь №01-29/196/0.3 від 17.07.2019 року з додатками в яких міститься лист начальника Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України №07-19/960 від 15.07.2019 року (а.с.13-14).

Листом №07-19/960 від 15.07.2019 року повідомлено, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Також було надано планово-картографічні матеріали лісовпорядкування кварталів 135, 136 Олександрійського лісництва ДП "Онуфріївський лісгосп" та витяг з протоколу №8 засідання робочої групи з питань землевідведення від 14.06.2019 року (а.с.15-19).

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, до яких відносяться, зокрема, такі категорії, як землі сільськогосподарського призначення та землі лісогосподарського призначення.

Згідно ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу України передбачає, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Стаття 23 Земельного кодексу України передбачає, що землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання; визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Статтею 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно частини 4 статті 122 Земельного кодексу України повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб віднесені до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Частиною 1 ст. 55 Земельного кодексу України передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Стаття 5 Лісового кодексу України передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Частина 1 ст.8 Лісового кодексу України передбачає, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Повноваження обласних державних адміністрацій у сфері лісових відносин визначаються ст. 31 Лісового кодексу України, згідно з якими останні, в межах своїх повноважень, 1) забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 3) здійснюють контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин; 4) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Частина 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

За змістом вказаних норм повноваження щодо передачі у власність або користування землями лісогосподарського призначення державної власності здійснюють обласні державні адміністрації.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Стаття 17 Лісового кодексу України визначає, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Пунктом 5 розділу VІІІ Прикінцевих положень Лісового кодексу України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

В свою чергу, ст. 52 Лісового кодексу України передбачає, що документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі, зокрема, матеріалів лісовпорядкування.

Судом встановлено, що згідно з викопіювання Схеми розташування земельної ділянки, планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування кварталів 135, 136 земельна ділянка площею 2,0 га, яку позивач має намір одержати у власність для ведення особистого селянського господарства, відноситься до земель лісового фонду та знаходиться в постійному користуванні державного підприємства "Онуфріївське лісове господарство".

На підтвердження того, що вказана земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду і розташована в кварталі 135 державного підприємства "Онуфріївський лісгосп", представником відповідача надано планшет № 8 лісовпорядкування, карти-схеми лісонасаджень ДП "Онуфріївський лісгосп", Витяг з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування державного підприємства "Онуфріївський лісгосп" та витяг з Геопорталу "Ліси України".

Отже, суд зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що відповідачем не надано доказів, що земельна ділянка, яку позивач має намір отримати безоплатно у власність дійсно не є вільною, а тому прийняте рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з даних підстав є протиправною, суд оцінює критично.

Так, ст. 22 Лісового кодексу України передбачає, що підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.

Діючим законодавством не передбачено припинення постійного користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення з підстави неодержання державного акта на право постійного користування, тому посилання на вказану обставину є безпідставним.

Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Аналізуючи дану норму законодавства, суд зазначає, що однією з основних вимог при поданні клопотання для одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб, являється погодження землекористувача.

Суд зазначає, що ні під час звернення до відповідача з відповідним клопотанням, ні під час подання позову ОСОБА_1 не дотримано вимоги норми статті 118 Земельного кодексу України та не надано погодження землекористувача ділянки, яку він хотів отримати у власність.

Щодо доводів позивача в частині оформлення відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність суд зазначає наступне.

Приписами абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекта землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або про відмову у її наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Відповідно до ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 №883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 року за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, наказ або розпорядження може бути прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції лише в разі регулювання діяльності, яке зобов`язує орган управління забезпечити реалізацію поставлених перед ним завдань. Тому, на думку суду, розглянувши заяву ОСОБА_1 , Кіровоградська обласна державна адміністрація правомірно оформила відмову у надалі дозволу на розроблення проекту землеустрою у формі листа-відповіді.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

VI. Розподіл судових витрат

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Кіровоградської обласної державної адміністрації (площа Героїв Майдану, 1, м. Кропивницький, 25006, код ЄДРПОУ - 00022543) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук