Справа № 137/43/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/43/19 Головуючий у 1-й інстанції: Желіховський В.М.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

23 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Охрімчук І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області Чорногуза Андрія Івановича (Управління патрульної поліції у Вінницькій області) на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 БУПП у Вінницькій області Казиміра Ростислава Андрійовича, інспектора роти № 3 БУПП у Вінницькій області Чорногуза Андрія Івановича, за участю третьої особи Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанов серії АЕВ №840639 та серії НК №950978 про адміністративні правопорушення від 06.01.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області Казиміра Р.А., інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Чорногуза А.І., за участю третьої особи Управління патрульної поліції у Вінницькій області, в якому просив скасувати постанови серії АЕВ №840639 та серії НК №950978 про адміністративні правопорушення від 06.01.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року позов задоволено:

-визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії АЕВ № 840639 від 06.01.2019, винесену інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області капралом поліції Казиміром Р.А. щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч.2 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрито;

-визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії НК № 950978 від 06.01.2019, винесену інспектором УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Чорногузом А.І. щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП, а провадження по справі закрито;

-стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 768,40 гривень на відповідний рахунок.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач- інспектор роти №3 БУПП у Вінницькій області лейтенант поліції Чорногуз А.І., подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що під час патрулювання 06.01.2019 інспекторами роти №3 БУПП у Вінницькій області Чорногузом А.І. та ОСОБА_2. зупинено транспортний засіб Hunday Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухаючись по 351 км автодороги М-12, не увімкнув світлового покажчика повороту, чим порушив п.9.2 б ПДР України. Встановивши факт вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Окрім того, скаржником зазначено, що ОСОБА_1 при поданні позову не сплачувався судовий збір, а відтак суд безпідставно стягнув з 1 батальйону роти №3 БУПП у Вінницькій області судові витрати в сумі 768 грн.40 коп.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що о 02 год. 38 хв. 06.01.2019 року інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області Чорногузом А.І. винесено постанову про адміністративне правопорушення серії НК № 950978 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме: позивач на вимогу працівників поліції відмовився пред`явити документи, вказані в п.п.2.4 ПДР України.

В той же день, о 02 год. 50 хв. інспектором 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області Казиміром Р.А. щодо позивача винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АЕВ № 840639 від 06.01.2019 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме: ОСОБА_1 не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 "б" ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних постанов.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У пункті 1.1. ПДР України зазначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, згідно з пунктом 9.2 "б" ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною другою ст. 122 КУпАП передбачено, що проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із п.2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

У п.2.1 ПДР України зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Статтею 222 КУпАП регламентовано, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною другою статті 122 та статтею 126 КУпАП.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 283 КУпАП, визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення, а саме: у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено зі змісту постанови НК № 950978, позивач 06.01.2019 р. о 02:38 год. на 350 км. автодороги М-12, керуючи транспортним засобом Hyndai Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 , після зупинення на законну вимогу працівників поліції відмовився пред`явити документи вказані в п.п. 2.4 ПДР.

Із постанови серії ЕАВ № 840639 вбачається, що ОСОБА_1 06.01.2019 о 02:50 год. на 351 км. автодороги М-12, керуючи транспортним засобом Hunday Elantra, д.н.з. НОМЕР_1 не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2. "б" ПДР

Разом з тим, на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваних постановах, відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу.

При цьому, як слідує із матеріалів справи, інспектори Чорногуз А.І. та Казимір Р.А. проходять службу в 1 батальйоні 3 роти УПП у Вінницькій області і 06.01.2019 проводили спільне патрулювання.

Оскаржувані постанови винесені ОСОБА_3 та ОСОБА_2. 06.01.2019 на протязі 12 хвилин, з 02:38 год. по 02:50 год.

Відповідно до абзацу другого ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Однак, інспекторами Чорногузом А.І. та Казиміром Р.А. під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, залишено поза увагою норми вищезазначеної статті КУпАП.

Отже, зважаючи на те, що відповідачами не надано суду достатньо належних доказів наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність оскаржуваних постанов та наявність підстав для їх скасування.

Стосовно стягнення з 1 батальйону 3 роти УПП у Вінницькій області судового збору, колегія суддів вказує на наступне.

У ст.1 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI дано визначення, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

У частині 1 статті 132 КАС України зазначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням справи.

Частиною 4 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) визначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито.

На час виникнення спірних правовідносин за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, встановлені Законом України "Про судовий збір".

За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 "Про державне мито" в редакцій, чинній до набрання чинності Законом України "Про судовий збір", державне мито справлялося із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір", який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-то правила частини четвертої статті 288 КУпАП, або обмежив можливість прийняття таких актів у майбутньому.

Отже, у разі звернення особи до суду з позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір у порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про судовий збір", не сплачується.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (№ 21-1410а16), від 31 січня 2017 року (№ 298/1232/15-а), та постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року (№ 632/1929/16-а), від 19 червня 2018 року (№ 308/167/16-а) та інших.

З огляду на вищезазначене та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стянення судових витрат з УПП у Вінницькій області.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи колегія суддів вважає, що слід частково скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 77, 132, 205, 243, 250, 286, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора роти №3 БУПП у Вінницькій області Чорногуза Андрія Івановича (Управління патрульної поліції у Вінницькій області) задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 БУПП у Вінницькій області Чорногуза Андрія Івановича про скасування постанов серії АЕВ №840639 та серії НК №950978 про адміністративні правопорушення від 06.01.2019 року скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 768, 40 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Охрімчук І.Г.