Справа № 360/1376/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року справа №360/1376/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі №360/1376/19 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом приватного акціонерного товариства «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2019 № , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.01.2019 № .

В обґрунтування позову зазначив, що про протиправність прийнятого податковим органом зазначеного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем правомірно задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість на підставі належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з контрагентами, рух активів, реальні зміни майнового стану платника податків, відповідність вчинених дій господарській меті.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.01.2019 № , згідно з яким приватному акціонерному товариству «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агротон» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» на 266491,50 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 177661,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 88830,50 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Контрагент позивача ТОВ «Ретінвест-Груп» з моменту реєстрації (14.09.2016 року не подало жодної податкової звітності.

У ТОВ «Ретінвест-Груп» відсутнє нерухоме майно, відсутні транспортні засоби та трудові ресурси

Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 01.12.2016 № 200296033 анульовано 23.01.2018 за рішенням контролюючого органу з причин відсутності поставок та ненадання декларацій.

Крім того, засновником, керівником і головним бухгалтером ТОВ «Ретінвест-Груп» на дату складання акта був ОСОБА_3 , який не отримував будь-яких доходів від ТОВ «Ретінвест-Груп», тобто має місце фіктивне оформлення посадової особи.

Працівниками оперативного управління Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області до підсистеми «Реєстр облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва» ІС «Податковий блок» відносно ТОВ «Ретінвест-Груп» внесено ознаку фіктивності від 27.10.2017. Підставою для внесення картки фіктивності підприємства є письмове пояснення директора, головного бухгалтера та засновника ТОВ «Ретінвест-Груп» ОСОБА_3 , який зазначає, що не має жодного відноження до реєстрації та фінансово-господарської діяльності вищевказаного підприємства.

Таким чином, відбулося лише документальне оформлення господарської операції між ТОВ «Ретінвест-Груп» та позивачем без її реального здійснення.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ПрАТ «СВФ «Агротон» є юридичною особою, зареєстрованою в установленому законом порядку, перебуває на обліку в Офісі ВПП ДФС (том 1 арк. спр. 164-168).

Основними видами діяльності підприємства є: 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих та інше.

В січні 2017 року ПрАТ «СВФ «Агротон» подало до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за грудень 2016 року від 16.01.2017 з додатками, де в рядку 17 «Усього податкового кредиту» зазначило 4824980 грн (том 3 арк. спр. 11-28).

На підстав наказу Офісу ВПП ДФС від 16.11.2018 № 2122 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «СВФ «Агротон» з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податкових деклараціях з податку на додану вартість підприємства операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Ретінвест-Груп» за період грудень 2016 року, за результатами якої складено акт від 20.12.2018 № 120/28-10-47-08/30280120 (том 2 арк. спр. 200-219).

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, абз. б) п. 209.2 ст. 209 ПК України, в результаті чого ПрАТ «СВФ «Агротон» занижено суму, що підлягала сплаті до Державного бюджету податку на додану вартість за грудень 2016 року на загальну суму ПДВ 177661 грн.

Такого висновку податковий орган дійшов на підставі того, що операції з реалізації товарів/послуг від ТОВ «Ретінвест-Груп» на адресу ПрАТ «СВФ «Агротон» носили нереальний характер, оскільки за даними податкової інформації у ТОВ «Ретінвест-Груп» відсутні матеріальні та трудові ресурси, підприємство не подавало податкову звітність, крім того, вбачається фіктивне оформлення на посаду директора підприємства, а надані до перевірки товарно-транспортні накладні складено з порушеннями.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.01.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» на 266491,50 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 177661,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 88830,50 грн (том 1 арк. спр. 13-14).

Позивач в порядку адміністративного оскарження подав скаргу на зазначене податкове повідомлення-рішення, яка залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін (том 1 арк. спр. 15-19).

Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Ретінвест-Груп» надані наступні первинні документи.

04.01.2016 між приватним підприємством сільськогосподарська виробнича фірма «Агро» (Орендодавець) та ПрАТ «СВФ «Агротон» (Орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 04/01-16А, за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) приміщення, визначені у договорі, а саме: комплекс по утриманню великої рогатої худоби, розташований за адресою: Луганська область, Біловодський район, с . Городище, вул. Луганська, 21 ; МТФ № 1, розташована за адресою: Луганська область , Біловодський район, с. Городище, вул. Радянська, 10 (том 2 арк. спр. 44-47).

Згідно з пунктом 4.6 вказаного договору серед обов`язків Орендаря зазначено проведення капітального ремонту, реконструкцію (пристосування приміщень до своїх потреб), перебудову та перепланування, ремонт внутрішніх інженерних комунікацій, які забезпечують роботу приміщень, за власний рахунок згідно з проектною документацією, погодженою в установленому законодавством порядку, тільки з письмової попередньої згоди власника приміщень. Відповідно до пункту 5.7 договору Орендар має право проводити поточний ремонт приміщень за власний рахунок за наявності письмової попередньої згоди власника приміщень.

Об`єкти оренди за вказаним договором передано згідно з актом прийому-передачі об`єкту оренди від 04.01.2016 (том 2 арк. спр. 48).

01.12.2016 між ПрАТ «СВФ «Агротон» (Замовник) та ТОВ «Ретінвест-Груп» (Підрядник) укладено договір підряду № 136/10, відповідно до якого ТОВ «Ретінвест-Груп» зобов`язувалось на власний ризик виконати будівельні та монтажні роботи (том 1 арк. спр. 23-24).

01.12.2016 між ПрАТ «СВФ «Агротон» (Покупець) та ТОВ «Ретінвест-Груп» (Постачальник) укладено договір постачання будівельних матеріалів будівельного призначення № 137/10, відповідно до якого ТОВ «Ретінвест-Груп» зобов`язувалось передати у власність ПрАТ «СВФ «Агротон» матеріали будівельного призначення (том 1 арк. спр. 20-21).

01.12.2016 між ПрАТ «СВФ «Агротон» (Замовник) та ТОВ «Ретінвест-Груп» (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 138/10, відповідно до якого ТОВ «Ретінвест-Груп» зобов`язувалось за завданням ПрАТ «СВФ «Агротон» надати послуги спеціальної техніки та автомобільного транспорту (том 1 арк. спр. 25-26).

На виконання умов вищевказаних договорів ТОВ «Ретінвест-Груп» видано позивачеві податкові накладні від 25.12.2016, зареєстровані в установленому законом порядку в ЄРПН (том 2 арк. спр. 108-172), видаткові накладні від 25.12.2016 (том 1 арк. спр. 29-36);

акти надання послуг від 25.12.2016 (том 1 арк. спр. 65-88), акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ3к, кошториси (том 1 арк. спр. 89-117).

Розрахунки по вищезазначеним договорам здійснено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог таким чином.

16.12.2016 між ФГ «Зоря» (Покупець) та ПрАТ «СВФ «Агротон» (Постачальник) укладено договір поставки № 16/12/16, відповідно до якого Постачальник передає, а Покупець приймає пшеницю 6 класу в кількості 350 тонн на загальну суму 1274000 грн (том 1 арк. спр. 22).

10.01.2017 між ФГ «Зоря» (Боржник), ПрАТ «СВФ «Агротон» (Кредитор) та ТОВ «Ретінвест-Груп» (Новий Боржник) укладено договір переводу боргу № 10/01/2017-Ат, відповідно до якого Боржник передає, а Новий Боржник приймає на себе зобов`язання за договором поставки № 16/12/16 від 16.12.2016, укладеним між ФГ «Зоря» та ПрАТ «СВФ «Агротон» щодо сплати Кредитору заборгованості за поставлений товар (пшеницю) на суму 1274000 грн (том 1 арк. спр. 28).

Також 10.01.2017 укладено угоду між ПрАТ «СВФ «Агротон» та ТОВ «Ретінвест-Груп», відповідно до якої зараховувалися однорідні зустрічні вимоги за договорами:

а) договір переводу боргу № 10/01/2017-Ат від 10.01.2017 за договором поставки № 16/12/16 від 16.12.2016, укладеним між ПрАТ «Агротон» та ФГ «Зоря», де ПрАТ «Агротон» є кредитором, ТОВ «Ретінвест-Груп» є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 274000 грн;

б) договір підряду № 136/10 від 01.12.2016, де ПрАТ «Агротон» є боржником, а ТОВ «Ретінвест-Груп» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 644950 грн;

договір постачання матеріалів будівельного призначення № 137/10 від 01.12.2016, де ПрАТ «Агротон» є боржником, а ТОВ «Ретінвест-Груп» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 243850 грн;

договір про надання послуг № 138/10 від 01.12.2016, де ПрАТ «Агротон» є боржником, а ТОВ «Ретінвест-Груп» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 385200 грн (том 1 арк. спр. 27).

Таким чином, розрахунки за договором про надання послуг № 138/10 від 01.12.2016, договором підряду № 136/10 від 01.12.2016, договором постачання матеріалів будівельного призначення № 137/10 від 01.12.2016 проведено в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку повністю підтверджується реальність господарських операцій позивача з його контрагентом. А в разі порушення контрагентом податкового законодавства, негативні наслідки настають саме для нього, а не для позивача.

Оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 статті 198 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

На підставі п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як визначено п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

На підставі п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до пункту 209.1 статті 209 ПК України (що діяла на час виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Абзацем «б» пункту 209.2 статті 209 ПК передбачалося, що позитивна різниця між сумою податкових зобов`язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена:

за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню:

до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків;

на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб`єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків.

Долучені до матеріалів справи податкові накладні зареєстровані в ЄРПН та підтверджують право позивача на формування податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

За приписами пп. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підставі ч.1 ст.11 Закону № 996-ХІV на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов`язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ч. 2 статті 9 Закону № 996-ХІV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як свідчать матеріали справи сукупність наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку: договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти надання послуг, акти приймання виконаних робіт та інші документи, за якими відбувалося виконання контрагентом позивача послуг та постачання, - свідчать про реальність господарських операцій позивача за договорами, укладеними з ТОВ «Ретінвест-Груп», про використання отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Крім того, надані позивачем первинні документи на підтвердження реальності операцій не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг господарських операцій та засвідчують фактичний рух активів між учасниками господарських операцій.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, на те що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають за межами його впливу.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини у справах « Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03), « Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява № 6689/03), якими визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію в своїх постановах, зокрема, від 17.04.2018 року у справі № 808/1543/17, від 07.03.2018 року у справі № 804/3420/16, від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, відповідно до якої, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Суд не приймає посилання відповідача, що товарно-транспортні накладні складено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки певні недоліки товарно-транспортної накладної не можуть тягнути для позивача негативні наслідки за умови підтвердження реальності господарської операції іншими належними та допустимими доказами. Складання товарно-транспортної накладної не за встановленою формою чи з помилками може свідчити про порушення правил перевезення вантажу, а не про нездійснення господарської операції.

Є неприйнятними доводи апелянта, що контрагент позивача ТОВ «Ретінвест-Груп» не подає податкову звітність, у підприємства відсутні основні фонди, трудові ресурси, що свідчить про безтоварність господарських операцій з позивачем, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства його контрагента, за умови необізнаності першим щодо таких порушень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що його контрагент порушує вимоги податкового законодавства, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до зловживань контрагента у системі оподаткування.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд не приймає посилання апелянта на пояснення ОСОБА_3 про його непричетність до реєстрації та фінасово-господарської діяльності ТОВ «Ретінвест-Груп» з огляду на наступне.

Відповідно до частини шостої статі 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд в постанові від 06.11.2018 по справі № 822/551/18 зазначив, що протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві, а факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами.

В постанові від 08.08.2018 по справі № 820/4428/17 Верховний Суд зазначив, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, а також податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Таким чином, письмові пояснення ОСОБА_3 , надані в межах отримання податкової інформації, не можуть вважатися належним доказом фіктивності господарських операцій між ПрАТ «СВФ «Агротон» та ТОВ «Ретінвест-Груп».

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, а сукупність наданих позивачем доказів свідчить про належне відображення позивачем спірних господарських операцій у податковому обліку, що обумовлює правильність висновку суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2019 року № .

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податку Державної фіскальної служби на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі №360/1376/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі №360/1376/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22 жовтня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв