Справа № 560/2382/19
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2382/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 жовтня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 09.11.2018 №Ф-41772-17У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 08.02.2019 №Ф-41772-17У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 2457,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 06 листопада 2015 року він перебував на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець, у зв`язку із економічними та особистими причинами підприємницьку діяльність не здійснював, доходи від неї не отримував та припинив не розпочинаючи. Жодної звітності не подавав, і постійно працював найманим працівником. Вказує, що у липні 2019 року позивачу випадково стало відомо про існування податкової вимоги про сплату боргу, так як бухгалтером підприємства на якому він працює було отримано Постанову про звернення стягнення на заробітну плату ВП №58715724 від 11.06.2019. Під час ознайомлення з матеріалами ВП №58715724, позивачу стало відомо про наявність ще однієї Постанови про звернення стягнення на заробітну плату ВП №59454140 від 03.07.2019 про стягнення заборгованості в сумі 2457,18 грн. Зауважує, що з 2015 року на адресу, за якою він зареєстрований та постійно проживає, починаючи з 1999 року по теперішній час, не приходило жодної Вимоги про сплату заборгованості і ніяким чином не повідомлялось про її існування. Позивач стверджує, що не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує дохід від неї, а починаючи з 2015 року і по даний час працює водієм згідно Наказу про прийняття на роботу №15-К від 01.09.2016 у ТОВ «Хмельницьке таксі», яке здійснює виплати йому заробітної плати та відповідно до вимог законодавства провадить сплату податків та обов`язкових платежів, в тому числі сплачує за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. На думку позивача, оскаржувані вимоги є необґрунтованими, оскільки з 2015 року він підприємницькою діяльністю не займався, а отже і обов`язок сплачувати єдиний внесок в нього відсутній.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що згідно з даними інтегрованої картки позивача по єдиному соціальному внеску контролюючим органом в автоматичному режимі збільшено зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача утворилась заборгованість у розмірі 18276,72 грн. (згідно нарахованої розрахункової суми єдиного внеску за 2017 рік по терміну 09.02.2018 - 8448,00 грн., за 1 квартал 2018 року по терміну 19.04.2018 - 2457,18 грн., за 2 квартал 2018 року по терміну 19.07.18 - 2457,18 грн., за 3 квартал 2018 року по терміну 19.10.2018 - 2457,18 грн., за 4 квартал 2018 року по терміну 21.01.2019 - 2457,18 грн.). Відповідач стверджує, що вимоги про сплату боргу з єдиного соціального внеску сформовані та надіслані позивачу у відповідності до норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

У період з 02 жовтня 2019 року по 17 жовтня 2019 року включно, суддя Тарновецький І.І. перебував у відпустці.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 06.11.2015 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що вчинено запис про проведення державної реєстрації за №2 053771.

Основними видами діяльності за КВЕД визначено 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах.

Судом встановлено, що станом на 08.02.2019 згідно інформаційної картки платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 "для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" за позивачем рахувалась заборгованість у сумі 18276,72 грн. (згідно нарахованої розрахункової суми єдиного внеску за 2017 рік по терміну 09.02.2018 - 8448,00 грн., за 1 квартал 2018 року по терміну 19.04.2018 - 2457,18 грн., за 2 квартал 2018 року по терміну 19.07.18 - 2457,18 грн., за 3 квартал 2018 року по терміну 19.10.2018 - 2457,18 грн., за 4 квартал 2018 року по терміну 21.01.2019 - 2457,18 грн.), як недоїмка за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, витяги з якої долучені до матеріалів справи.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області у зв`язку з наявністю заборгованості по єдиному внеску в інтегрованій картці ОСОБА_1 було сформовано та направлено вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-41772-17У від 09.11.2018 на суму 15819,54 грн. та за № Ф-41772-17У від 08.02.2019 на суму 2457,18 грн..

Вважаючи безпідставним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а вимоги про сплату такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 2013 і по даний час (з 01.03.13 по 31.08.16 згідно Договору цивільно правового характеру, а з 01.09.2016 по теперішній час згідно Наказу про прийняття на роботу 15-К від 01.09.2016) працює водієм в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Хмельницьке таксі», яке здійснює виплати йому заробітної плати та відповідно до вимог законодавства провадить сплату податків та обов`язкових платежів, в тому числі сплачує за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На підтвердження сплати ТОВ «Хмельницьке таксі» за позивача податків та обов`язкових платежів, останній надав копію довідки про доходи від 25.07.2019 №40.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Згідно вимог Закону №2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплатити до 09.02.2019 за звітний 2018 рік, щонайменше 9828,72 грн. (3723.00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально:

До 19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 19.07.2018 - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 21.01.2019 - за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 15819,54 грн., оформлену вимогою від 09.11.2018 №Ф-41772-17У та у розмірі 2457,18 грн., оформлену вимогою від 08.02.2019 №Ф-41772-17У.

До вимоги від 09.11.2018 №Ф-41772-17У увійшли:

- єдиний внесок за 2017 рік по терміну 09.02.2018 - 8448,00 грн.;

- єдиний внесок за 1 квартал 2018 року по терміну 19.04.2018 - 2457,18 грн.;

- єдиний внесок за 2 квартал 2018 року по терміну 19.07.18 - 2457,18 грн.;

- єдиний внесок за 3 квартал 2018 року по терміну 19.10.2018 - 2457,18 грн..

До вимоги від 08.02.2019 №Ф-41772-17У увійшли:

- єдиний внесок за 4 квартал 2018 року по терміну 21.01.2019 - 2457,18 грн.

Заперечуючи проти вимог від 09.11.2018 №Ф-41772-17У та від 08.02.2019 №Ф-41772-17У позивач зазначає, що фактично підприємницьку діяльність не здійснював та припинив не розпочинаючи, однак доказів припинення підприємницької діяльності у цей період суду не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.03.2003 №755-IV (в редакції чинній станом на 2006 рік) (далі - Закон України №755-IV) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Державний реєстратор у день державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 Закон України №755-IV, зобов`язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби, пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця (ст.51 вищезазначеного Закону).

Отже, з огляду зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов`язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Натомість, як убачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницьку діяльність ОСОБА_1 було припинено лише 19.06.2019, про що вчинено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за №2053771.

Таким чином, посилання щодо не здійснення позивачем підприємницької діяльності з 2015 року не є підставою для звільнення його від сплати єдиного внеску з 01.01.2017. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного соціального внеску.

Отже, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема карткою особового рахунку платника - фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування.

Щодо доводів позивача про те, що в спірний період він працював за трудовим договором, тому не повинен сплачувати єдиний соціальний внесок, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Закону України № 2464-VI, фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску, окрім випадків, визначених у ч. 4 ст. 4 цього Закону, коли вони можуть бути платниками внеску лише за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас суд зауважує, що за змістом вищевказаних положень Закону № 2464-VI фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, є окремими платниками єдиного внеску, незалежно від того, чи є вони одночасно найманими працівниками, за яких внесок сплачує також роботодавець.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що закон чітко розмежовує платників єдиного внеску, у цьому випадку роботодавців та фізичних осіб-підприємців, та не встановлює для останніх будь-яких інших пільг, окрім тих, що передбачені у ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Інакше кажучи, якби законодавець дійсно мав на меті звільнити від сплати єдиного внеску тих фізичних осіб-підприємців, які також виконують працю на умовах трудового договору і за яких роботодавець вже сплачує єдиний внесок, то, вочевидь, така мета знайшла б відображення у відповідних нормах Закону № 2464-VI. Наприклад, шляхом виключення таких фізичних осіб-підприємців з числа платників єдиного внеску або шляхом звільнення таких осіб від сплати єдиного внеску, як це передбачено у ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Таким чином, на переконання суду, той факт, що у спірний період (2017-2018 роки) ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, одночасно також працював за трудовим договором на підприємстві, не звільняв його від обов`язку зі сплати єдиного внеску в порядку та розмірах, встановлених законом.

Фізичні особи-підприємці, в тому числі ті з них, які одночасно працюють за трудовим договором і є найманими працівниками, не звільняються від обов`язків платника єдиного внеску, в тому числі обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок за себе, як фізичну особу-підприємця.

Водночас сплата єдиного внеску у цьому разі не здійснюється повторно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником, внесок сплачує страхувальник (роботодавець) за рахунок власних коштів.

До того ж, єдиний внесок в такому випадку сплачується різними платниками, в різних розмірах та з інших правових підстав, що додатково свідчить про відсутність факту подвійного стягнення до бюджету єдиного внеску.

Крім того, як вже зазначалося, застрахованою особою у розумінні положень Закону №2464-VI є фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Отже, закон допускає одночасну сплату єдиного внеску як самим застрахованим, так і страхувальником.

Отже та обставина, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та паралельно працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Хмельницьке таксі» не впливає на правомірність нарахування йому єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю та звільняє від обов`язку зі сплати такого внеску у встановлених законом порядку та розмірі.

Водночас суд наголошує на тому, що у спірний період позивач мав статус платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець та офіційно не припинив підприємницьку діяльність.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірні вимоги від 09.11.2018 №Ф-41772-17У та від 08.02.2019 №Ф-41772-17У, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Водночас, інших підстав для скасування вказаних вимог про сплату боргу позивач не зазначив.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 №Ф-41772-17У та від 08.02.2019 №Ф-41772-17У - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький
"Згідно з оригіналом" Суддя І.І. Тарновецький