Справа № 1.380.2019.001932
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001932
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пасічник Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 , позивач) до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом в якому просить суд:

-скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 1504/1644/АВ/ФС від 03.04.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача, який використовує найману працю. За результатами вказаної перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», п.2.5 глави 2 Інструкції №58, ч.4, ч.5 ст.79 КЗпП України, ч.1 ст.53 КЗпП України, ст.57 КЗпП України, ч.2 ст.66 КЗпП України та зазначено, що: підприємством не проведено індексацію заробітної плати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . У ході інспекційного відвідування при вивченні відомостей про нарахування заробітної плати та згідно з пояснень підприємця встановлено, що заробітна плата ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягала індексації у 2017 році. Однак, належна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 індексація ФОП ОСОБА_2 не нарахована та не виплачена; підприємцем не забезпечено ведення жодних документів, які б регулювали час початку і закінчення перерви, а також час початку і закінчення щоденної роботи; при огляді табелів обліку робочого часу за 2018 рік встановлено, що тривалість роботи напередодні святкових і неробочих днів працівниці не скорочена на 1 годину, а саме, напередодні святкових та неробочих днів ОСОБА_4 відпрацьовано: 07.03.2018 8 год., 30.04.2018 8 год., 08.05.2018 8 год., 27.06.2018 8 год., 23.08.2018 8 год., ОСОБА_6 відпрацьовано: 07.03.2018 8 год., 30.04.2018 8 год., 08.05.2018 8 год., 27.06.2018 8 год., 23.08.2018 8 год., ОСОБА_7 відпрацьовано: 30.04.2018 8 год., 08.05.2018 8 год., 27.06.2018 8 год., 23.08.2018 8 год.; підприємцем не надано графіків ведення відпусток для працівників, а також не надано письмові повідомлення працівників про дату початку відпустки не пізніше, ніж за два тижні. 14.03.2019 року відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ1504/1644/АВ/П, а 03.04.2019 року відповідачем прийнято оскаржувану постанову, якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягають скасуванню. Вказує, що згідно табелів обліку використання робочого часу, працівники позивача не працювали по 20 робочих днів та не більше 40 годин на тиждень. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу. Позивач вважає, що вищевказане не було враховано відповідачем під час проведення перевірки.

Ухвалою від 19.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 21.05.2019 року.

21.05.2019 року підготовче засідання відкладено на 20.06.2019 року.

25.06.2019 року підготовче засідання відкладено на 09.07.2019 року.

09.07.2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

23.07.2019 року судове засідання відкладено на 17.09.2019 року.

17.09.2019 року судове засідання відкладено на 15.10.2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що в результаті проведеного інспекційного відвідування працівником контролюючого органу складено акт, яким зафіксовано порушення законодавства про працю, а саме ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», п.2.5 глави 2 Інструкції №58, ч.4, ч.5 ст.79 КЗпП України, ч.1 ст.53 КЗпП України, ст.57 КЗпП України, ч.2 ст.66 КЗпП України. Складений за результатами проведення інспекційного відвідування акт підписаний ФОП ОСОБА_2 без жодних зауважень та заперечень. Звертає увагу суду, що табелі обліку використання робочого часу за 2017 рік не були надані в ході інспекційного відвідування, а були представлені разом з листом на виконання вимог припису від 29.03.2018 та перерахунком заробітної плати за 2017. Крім того, працівникам позивача було нараховано і виплачено заробітну плату в однаковому розмірі за січень-грудень 2017, що свідчить про ненарахування і невиплату індексації, яка мала бути більшою за червень-грудень 2017. Представник відповідача також зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 56 КЗпП України оплата праці за неповний робочий час проводиться пропорційно відпрацьованому часу. Доплата до зарплати працівникам, які, як стверджує позивач, попрацювали менше від встановленої законодавчої норми проводиться, навпаки, коли робота є понад норму, а отже суперечить твердженню, що працівники працювали на умовах неповного робочого часу. Таким чином, притягнення позивача до фінансової відповідальності за порушення вимог законодавства про працю шляхом винесення оскаржуваної постанови відбулося у відповідності до встановленої чинним законодавством процедури. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача подано відзив на позовну заяву, наведені обґрунтування аналогічні тим, які містяться у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

Відповідно до направлення №0557 від 12.03.2019 на проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_2 , на підставі наказу від 12.03.2019 №0557-П та листа ГУДФС у Львівській області від 01.03.2019 №2305/9/13.10-12 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Бойко Г.В. у період 13-14.03.2019 проведено інспекційне відвідування.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 , складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 14.03.2019 № ЛВ1504/1644/АВ, яким зафіксовано порушення законодавства про працю, а саме: ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», п.2.5 глави 2 Інструкції №58, ч.4, ч.5 ст.79 КЗпП України, ч.1 ст.53 КЗпП України, ст.57 КЗпП України, ч.2 ст.66 КЗпП України.

14.03.2019 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ1504/1644/АВ/П та надано строк до 29.03.2019 року для усунення виявлених порушень законодавства.

03.04.2019 начальником Головного управління Держпраці у Львівській області Вільховою О.О., на підставі акту інспекційного відвідування прийнято постанову № ЛВ 1504/1644АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами на ФОП ОСОБА_2 у розмірі 125 190,00 грн за порушення вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП, ст. 33 Закону України Про оплату праці.

Позивач не погоджується із рішенням відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Кодексу законів про працю України державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі Положення № 96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці).

Згідно з п. 7 Положення № 96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100, територіальним органом Держпраці на території Львівської області є Головне управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області затвердженого наказом Держпраці від 22.06.2017 року № 75 (далі - Положення № 75) Управління є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно п.п. 1 п. 3 Положення № 75 завданням Управління є, зокрема, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Положення № 75 Управління на виконання покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю. У відповідності до п.п. 49 цього ж пункту, Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

До завдань Держпраці належить, зокрема, державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, а також зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (п.4 Положення № 96).

Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Статтею 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є:

-подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

-виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

-перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

-звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу;

-неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

-доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

-настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку № 295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

-Держпраці та її територіальних органів;

-виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться:

1)за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2)за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3)за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4)за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5)за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6)за інформацією, зокрема, ДФС та її територіальних органів про:

-невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

-факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

-факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

-роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.

Відповідно до п. 9 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Згідно приписів ст. 10 Закону України Про основні засади державного нагляду контролю) у сфері господарської діяльності суб`єкт господарювання має, зокрема, право перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу та, відповідно, не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону.

Згідно з п.19 та п.20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно з п.27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Як встановлено судом, за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 , складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 14.03.2019 № ЛВ1504/1644/АВ.

Акт інспекційного відвідування підписаний ФОП ОСОБА_2 без жодних зауважень та заперечень.

У разі незгоди з висновками акта інспекційного відвідування чи фактами і даними, викладеними в акті, позивач мав право подати свої заперечення щодо проведеного інспекційного відвідування. Позивач своїм правом не скористався, заперечень не подав.

Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

-недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 4);

-порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8).

Як вбачається з матеріалів справи в ході проведення інспекційного відвідування, відповідачем встановлено порушення позивачем, зокрема вимог частини шостої статті 95 КзПП України, статті 33 Закону України Про оплату праці, а саме індексація заробітної плати не нарахована та не проведена окремим працівникам. При вивченні відомостей нарахування заробітної плати та згідно з пояснень підприємця встановлено, що заробітна плата ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягала індексації у 2017 році. Однак, належна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 індексація ФОП ОСОБА_2 не нарахована та не виплачена.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України Про оплату праці, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно статті 1 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

У відповідності до статті 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, до державних соціальних гарантій відноситься, зокрема, індексація доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Також у листі Держпраці від 19.05.2016 р. №5548/4/4.3-ДП-16 роз`яснено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. №2017-ІІІ Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюється державні гарантії, у тому числі індексація доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельні спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з статті 33 Закону України Про оплату праці, в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Таким чином, оскільки індексація заробітної плати є гарантією в оплаті праці, яка передбачена Кодексом законів про працю України, вона є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 816/2325/16.

Судом встановлено, що в приписі № ЛВ1504/1644/АВ/П від 14.03.2019 Про усунення виявлених порушень вказано строк усунення виявлених порушень до 29.03.2019. Позивач не виконав вимоги припису та не усунув виявлені порушення в частині проведення індексації заробітної плати окремим працівникам.

Крім того, факт не нарахування і невиплати індексації заробітної плати підтверджується відомостями нарахування заробітної плати за червень грудень 2017 року, з яких вбачається, що працівникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 нараховувалась виключно заробітна плата у встановленому законодавчо мінімальному розмірі 3200 грн. протягом січня-грудня 2017, тобто без нарахування індексації у зазначений період часу.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що працівники позивача згідно табелів обліку використання робочого часу не працювали по 20 робочих днів та не більше 40 годин на тиждень, оскільки такі спростовані матеріалами справи.

Згідно листа Головного управління ПФ України у Львівській області від 04.10.2019 за №26415/05-74 у ФОП ОСОБА_2 за період роботи 2017 року відсутні наймані працівники, які мають ознаку неповного робочого часу.

Таким чином не проведення індексації заробітної плати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , призвело до порушення позивачем вимог ч.6 ст.95 КЗпП України.

Згідно абзацу 4 частиною 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Отже відповідачем винесено постанову № ЛВ1504/1644/АВ/ФС від 03.04.2019 року з підстав передбачених законодавством про працю та у відповідному розмірі.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства суб`єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства, понесені позивачем судові витрати поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 24.10.2019 року.

Суддя Крутько О.В.