Справа № 140/2528/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2528/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із позовом до Княгининівської сільської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 в розмірі 0,1598 га; зобов`язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 розмірі 0,1598 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 червня 2019 року позивач звернувся до Княгининівської сільської ради із заявою про надання йому як учаснику АТО дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , в розмірі 0,1598 га, а саме безпосередньо розташована між земельними ділянками кадастровий №:04:001:6066 та №:04:001:6086. Проте, рішенням №46/5.38 від 09 серпня 2019 року Княгининівська сільська рада відмовила в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1598 га за рахунок земель Княгининівської сільської ради, не наданих у власність та користування у зв`язку невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Із вказаним рішенням позивач не погоджується та вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню та встановлення відповідного зобов`язання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, вказує, що відповідач вже неодноразово порушував права позивача приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, які були скасовані в судовому порядку, зокрема, постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року в справі №161/12336/16-а та від 27 квітня 2017 року в справі №161/3814/17. Разом з тим, позивач вказує, що не зважаючи на вказані судові рішення позивач лише частково отримував від суду визнання своїх прав, так як рішення судів ніяким чином не поновлювали ці порушені права, а лише скасовували незаконні та необґрунтовані рішення суб`єкта владних повноважень - відповідача. Неповне відновлення порушених прав зумовлює повторне звернення позивача до суду з новим адміністративним позовом та новими позовними вимогами.

Крім того, вказує, що учасники бойових дій, до яких він належить, мають першочергове право на відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Вказує, що посилання в рішенні відповідача по справі, щодо невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, не є справедливим та не є правомірним з огляду на положенням Земельного кодексу України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо пільгового права учасників АТО на отримання у відповідному порядку земельних ділянок.

З наведених підстав, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позов від 13 вересня 2019 року (а.с.69--75) представник відповідача його вимог не визнала, мотивуючи тим, що Княгининівська сільська рада правомірно прийняла рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38, яким відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 в розмірі 0,1598 га, оскільки відповідно до Генерального плану села Милушин вказана земельна ділянка віднесена до земель резервного фонду сільської ради, які не запроектовані під житлову забудову, що на думку відповідача, свідчить про невідповідність місця розташування відповідної земельної ділянки та є підставою для відмови у наданні такого дозволу відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. Також зазначає, що 09 серпня 2019 року Княгининівська сільська рада прийняла рішення № 34/2.44, яким надано дозвіл Княгининівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,1598 в селі Милушин для подальшого продажу права власності на неї на конкрентних засадах у формі аукціону.

Разом з тим, вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2018 року у справі №161/17050/17, відмовлено в задоволенні заявленого позову про зобов`язання Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області прийняти рішення про виключення земельної ділянки по АДРЕСА_4 між будинками № АДРЕСА_4 і № АДРЕСА_5 в розмірі 0,1598 га з переліку ділянок, які намічені для продажу на земельних торгах; вчинити дії по перегляду питання (рішення) щодо необхідності надання учаснику антитерористичної операції /АТО/ ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками № АДРЕСА_4 і № АДРЕСА_5 в розмірі 0,1598 га та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками № АДРЕСА_4 і № АДРЕСА_5 в розмірі 0,1598 га.

Крім того, відповідач зазначив, що зобов`язання у судовому порядку Княгининівську сільську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. З наведених підстав просила в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 20 вересня 2019 року №54 (а.с.96-99) представник позивача підтримав правову позицію наведену у позові. Додатково зазначив, що спірні правовідносини тривають вже більше трьох років, та на момент першого звернення (04 серпня 2016 року) позивач мав всі законні права на отримання спірної земельної ділянки. Також зазначає, що вимога зобов`язального характеру є такою, що не порушує дискреційних повноважень відповідача.

Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Княгининівської сільської ради із заявою від 07 червня 2019 про надання йому, як учаснику АТО дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , в розмірі 0,1598 га, а саме безпосередньо розташованої між земельними ділянками кадастровий №:04:001:6066 та №:04:001:6086 (а.с.22). До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорта, ідентифікаційного коду, посвідчення учасника АТО та графічні матеріали плану земельної ділянки згідно публічної кадастрової карти (а.с.23-28).

За результатами розгляду вказаної заяви Княгининівською сільською радою прийнято рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1598 га за рахунок земель Княгининівської сільської ради, не наданих у власність та користування, у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (а.с.36).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Пунктом «б» частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з положеннями статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 19 ЗК України передбачено, що однією з категорій земель за основним цільовим призначенням є землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до статті 38 ЗК України До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (стаття 40 ЗК України).

Порядок набуття і реалізації права на землю визначений Розділом IV Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17, від 05 березня 2019 року в справі №360/2334/17, та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 180 ЗК України передбачено, що зонування земель здійснюється у межах населених пунктів. При зонуванні земель встановлюються вимоги щодо допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах окремих зон. Зонування земель здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI) забудова земельної ділянки здійснюється у межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 8 Закону №3038-VI планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Частиною першою статті 16 Закону №3038-VI визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до положень частини восьмої статті 18 строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 24 у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Як встановлено судом, підставою відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1598 га, яка розташована по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , є невідповідність її місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, зокрема, місце розташування спірної земельної ділянки, яку позивач просить надати йому для містобудівних потреб, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не відповідає Генеральному плану с.Милушин від 1981 року, так як вказана земельна ділянка розташована на землях резерву, не передбачених під житлову забудову (а.с. 36, 78-81).

Таким чином, оскільки відповідно до Генерального плану села Милушин від 1981 року бажана для отримання позивачем земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_4 між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 не призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд вважає, що відповідач дійшов правильного висновку щодо невідповідного місця розташування об`єкта (запланованої до відведення земельної ділянки) вимогам містобудівної документації, зокрема, Генеральному плану села Милушин , що в силу частини сьомої статті 118 ЗК України є підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 серпня 2018 року №500/2992/16-а, від 02 квітня 2019 у справі №752/4391/16-а, від 16 травня 2019 року в справі №810/4103/18 та від 21 серпня 2019 року у справі №450/1448/14-а.

Разом з тим, при розгляді даної справи суд також враховує, що Княгининівська сільська рада прийняла рішення від 20 квітня 2018 року за № 34/2.44 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким надано дозвіл Княгининівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1598 в селі Милушин для продажу права власності на конкурентних засадах у формі аукціону та було скасовано рішення від 16 грудня 2016 року №13/4.10.5 «Про надання дозволу Княгининівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою з метою подальшого продажу даної земельної ділянки або права оренди на неї на земельних торгах (аукціоні)», яким надано дозвіл Княгининівській сільській раді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для подальшого продажу даної земельної ділянки або права оренди на неї на земельних торгах за рахунок земель Княгининівської сільської ради, не наданих у власність та користування площею 0,1598 в межах села Милушин (а.с.77), а також Княгининівська сільська рада уклала з Приватним підприємством «Сота Нова» договір №33 на виконання землевпорядних робіт від 25 січня 2019 року, яким передбачено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1598 в селі Милушин (а.с.88-89).

При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що спірна земельна ділянка розташована між двома житловими будинками та заросла деревами, що спростовує рішення відповідача про розробку проекту землевідведення земельної ділянки для ведення селянського господарства, оскільки дослідження питання правомірності такого рішення відповідача, а також дослідження питання правомірності передачі сусідніх земельних ділянок, на яких розміщені житлові будинки, у власність не входить до предмету спору у цій справі.

Щодо посилань позивач на те, що попередні рішення відповідача про відмову у наданні на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки були скасовані в судовому порядку, зокрема, постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року в справі №161/12336/16-а та від 27 квітня 2017 року в справі №161/3814/17, суд зазначає, що при вирішенні даної справи оцінці підлягає рішення, прийняте Княгининівською сільської радою за заявою позивача від 07 червня 2019 року, а не на виконання вказаних судових рішень.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Княгининівська сільська рада, приймаючи рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38 про відмову позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1598 га за рахунок земель Княгининівської сільської ради, не наданих у власність та користування, діяла у межах наданих їй повноважень та з урахуванням діючого законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку що відповідачем доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення від 09 серпня 2019 року №46/5.38 про відмову позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1598 га за рахунок земель Княгининівської сільської ради, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягає стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк