Справа № 823/882/17
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року справа № 823/882/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді - Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Салабай М.В.,

представника позивача - Никоненко І.С. (згідно з ордером) у режимі відеоконференції,

представника відповідача - Радченко О.П. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні правилами загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними дій та рішень, їх скасування,

УСТАНОВИВ:

08.07.2019 з Верховного Суду у Черкаський окружний адміністративний суд після скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій на новий розгляд надійшла справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235; (далі - відповідач) про:

визнання протиправними (незаконними) дій відповідача з проведення з 17.02.2017 до 02.03.2017 документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2016, єдиного внеску за період діяльності з 08.05.2013 до 31.12.2016;

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.03.2017 (далі - ППР):

№, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 3517053,00 грн. (2813642,00 грн. - основний платіж та 703411,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція);

№, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на загальну суму 3353368,59 грн. (2682694,87 грн. - основний платіж та 670673,72 грн. - штрафна (фінансова) санкція);

№, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 207405,54 грн. (165924,43 грн. - основний платіж та 41481,11 грн. - штрафна (фінансова) санкція);

№, яким застосовано штрафну санкцію на суму 510,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що дії з проведення перевірки позивача є протиправними, в зв`язку з чим податкові рішення прийняті на підставі акту перевірки від 10.03.2017 є протиправними та підлягають скасуванню. Позивач зазначив, що рішення щодо проведення планової перевірки прийняте після оприлюднення плану - графіку планових перевірок, чим порушено вимоги Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо порядку та підстав призначення планової документальної перевірки. Також вказує, що всупереч вимог ст. 85 ПК України контролюючий орган до початку перевірки направив письмову вимогу про надання підтверджуючих документів та пояснень у зв`язку з проведенням планової документальної виїзної перевірки. Стверджує, що всупереч вимог ПК України та наказу про проведення перевірки фактично планова виїзна перевірка проводилась за місцезнаходженням відповідача та без перевірки первинних документів позивача. Також наголошено, що податковий орган не зазначив в акті перевірки фактичного опису порушень, які допустив позивач, визначаючи спірні суми грошових зобов`язань з відповідних податків.

Ухвалою від 09.07.2019 суд відкрив загальне позовне провадження та встановив строк сторонам для надання доказів, відзиву та відповіді на нього.

У відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав вчинення спірних дій і прийняття спірних рішень з дотриманням вимог закону. Вказує, що документальна планова перевірка позивача передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Водночас обов`язок щодо оприлюднення плану - графіку з огляду на зміни в окремих нормах ПК України виник з 1 січня 2017 року, у зв`язку з чим до 25 грудня 2016 року план - графік на 2017 рік фізично не міг бути розміщеним. Проведення перевірки в приміщенні відповідача здійснене у зв`язку з відсутністю позивача за його місцезнаходженням. Оскільки на запит контролюючого органу позивач, порушуючи вимоги ПК України, не надав документи, відповідач визнав їх відсутніми та вважає, що суд не може їх врахувати для вирішення спору.

Під час підготовчого провадження суд задовольнив всі клопотання сторін щодо долучення доказів, участь представника позивача в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ЄДРПОУ позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 07.05.2013 за адресою: 18031, м. Черкаси, пр. Красіна, 31/3. Основний вид його діяльності - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Згідно з планом - графіком проведення документальних перевірок на I квартал 2017 року позивача включено до графіку проведення перевірок на лютий 2017 року за період його господарської діяльності з 01.01.2014 до 31.12.2016.

13.01.2017 відповідач видав наказ №24 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2016, єдиного внеску за період з 08.05.2013 до 31.12.2016». Термін проведення перевірки встановлений з 17.02.2017 до 02.03.2017.

Вказаний наказ позивач отримав особисто 17.01.2017 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №849. Правомірність наказу підтверджена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 в адміністративній справі №823/716/17.

16.02.2017 на підставі п.п.77.1, 77.4 ст.77 ПК України посадовим особам відповідача ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 сформовані направлення на перевірку №290/23-00-13-0124, №254/23-00-13-0124, які у подальшому вручені представнику позивача - Тонконогову М.С., уповноваженому згідно з довіреністю від 15.10.2014 №8648 (копія якої долучена до матеріалів судової справи).

Згідно з актом від 17.02.2017 №24/23-00-13-0117/ «Про відсутність встановлення місцезнаходження» зазначені вище ревізори-інспектори здійснили вихід на податкову адресу (реєстрації) позивача: АДРЕСА_1 , -, але позивач був відсутній.

На вказану адресу відповідач направив листи (запити) щодо надання підтверджуючих первинних документів: від 17.02.2017 №3389/23-00-13-0107, який вручено позивачу 18.02.2017, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №522, а також від 21.02.2017 №3772/23-00-13-0107, який вручено позивачу 23.02.2017, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №201.

Відповіді та підтверджуючі документи на вищевказані запити позивач відповідачу не надавав, про що посадові особи відповідача склали акти про ненадання документів на перевірку: від 21.02.2017 №32/23-00-13-0117/; від 22.02.2017 №33/23-00-13-0117/; від 23.02.2017 №40/23-00-13-0117/.

23.02.2017 позивач надав відповідачу лист за вх.№ 89 про відмову в наданні документів у зв`язку з незаконним проведенням перевірки.

10.03.2017 зазначені вище посадові особи відповідача в приміщенні контролюючого органу склали акт №99/23-00-13-0117/ про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2016, ЄСВ за період з 08.05.2013 до 31.12.2016 (далі - Акт). У його висновках зафіксовані порушення позивача вимог:

п.п.177.2, 177,4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено ПДФО від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2682694,87грн.: за 2014рік - 595048,97грн., за 2015рік - 1015702,03грн., за 2016рік - 1071943,87грн.;

ст.ст.168, 163, п.161 підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України, у результаті чого занижено військовий збір на загальну суму 165924,43грн.: за 2015 рік на суму 76595,78грн., за 2016 рік на суму 89328,66 грн.;

підп. 1.2 п.1 ст.7 та абз.3 п.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - ЗУ №2464-VI), в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 242210, 37грн: за 2014рік - 77718, 28 грн., за 2015рік - 77967,99 грн. та за 2016рік на суму 86524, 10грн.;

підп. 44.6 ст.44, п.198.6 ст.198, п. 200.1 ст.200, п.201.1 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 2813642 грн.: за березень 2014 року на суму 51933 грн., за квітень 2014 року на суму 50167 грн., за травень 2014 року на суму 47583 грн., за червень 2014 року на суму 59633 грн., за липень 2014 року на суму 68667 грн, за серпень 2014 року на суму 68217 грн, за вересень 2014 на суму 62450 грн, за жовтень 2014 року на суму 77917 грн., за листопад 2014 року на суму 58667 грн, та грудень 2014 року на суму 90750 грн, за січень 2015 року на суму 32623 грн., за лютий 2015 року на суму 69010 грн., за березень 2015 року на суму 74344 грн, за квітень 2015 року на суму 82161 грн., за травень 2015 року на суму 68771 грн., за червень 2015 року на суму 67585 грн, за липень 2015 року на суму 112281 грн., за серпень 2015 року на суму 93984 грн, за вересень 2015 на суму 82856 грн., за жовтень 2015 року на суму 103267 грн., за листопад 2015 року на суму 114475 грн, за грудень 2015 року на суму 87053 грн. за січень 2016 року на суму 62903 грн., за лютий 2016 року на суму 100390 грн., за березень 2016 року на суму 101237 грн., за квітень 2016 року на суму 91325 грн., за травень 2016 року на суму 87897 грн., за червень 2016 року на суму 103189 грн, за липень 2016 раку на суму 110566 грн., за серпень 2016 року на суму 136168 грн., за вересень 2016 та суму 103236 грн, за жовтень 2016 року на суму 103581 грн, за листопад 2016 року на суму 110725 грн., за грудень 2016 року на суму 71431 грн.

На підставі Акту відповідач прийняв спірні ППР від 24.03.2017, не погоджуючись з якими позивач звернувся в суд з позовом: № про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 3570050грн.; № про донарахування ПДФО в розмірі 3353368,59грн.; № про донарахування військового збору в розмірі 207405,54грн.; № про донарахування штрафу в розмірі 510 грн.; та № про донарахування єдиного внеску в сумі 47561, 51 грн. Останнє ППР про донарахування єдиного стало предметом судового оскарження в судовій справі №823/716/17. Інші в цій справі.

Рішенням від 15.11.2018 Черкаський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні цього позову. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 зазначене рішення суду залишене без змін. Постановою від 11.06.2019 Верховний Суд вказані рішення судів скасував і направив справу на новий розгляд суду першої інстанції.

У мотивуючій частині Верховний Суд зазначив, що суди не встановили, на підставі чого, та відповідно до якої норми ПК України податковий орган змінив вид перевірки, місце її проведення. Не встановлено, чи є відсутність суб`єкта перевірки за податковою адресою підставою для проведення перевірки в іншому місці. Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що направлення вручені вже після дати початку перевірки, визначеної в акті - 17 лютого 2017 року. Суди першої та апеляційної інстанції не встановили, чи можливо проведення виїзної документальної перевірки без вручення суб`єкту перевірки направлень, та за відсутності акта про відмову від отримання вказаних направлень. Судами не враховано, чи передбачає чинний ПК України можливість проведення будь-якої документальної перевірки за відсутності суб`єкта перевірки за місцем знаходження, ненадання (не надсилання) йому направлень на перевірку та за відсутністю акта про відмову від отримання направлень. Верховний Суд не погодився з висновком судів попередніх інстанцій, що відсутність підприємця за юридичною адресою виключає не допуск перевіряючих до перевірки, отже виїзна перевірка може бути проведена, зазначивши, що такий висновок не ґрунтується на жодній нормі ПК України. Суд зазначає, що законність наказу про проведення перевірки, навіть якщо така законність встановлена судом, ще не свідчить про безумовну законність дій щодо проведення перевірки. Суди попередніх інстанцій, процитувавши в своїх рішеннях акт перевірки, не з`ясували, на підставі чого податковий орган дійшов висновків про порушення підприємцем норм чинного законодавства, чи можливо впевнено встановити такі порушення за відсутності первинних документів та без з`ясування, яка господарська діяльність проводилась підприємцем у період, що перевірявся. Суди не з`ясували, чи можливо провести документальну перевірку за відсутності, власне, документів. Позивач на підтвердження своєї позиції надав суду першої інстанції вісім томів первинних документів, але жоден з них не проаналізований судами як першої, так і апеляційної інстанції. Суд першої інстанції процитував акт перевірки, суд апеляційної інстанції обмежився копіюванням рішення суду першої інстанції.

Дотримуючись вимог зазначеної постанови Верховного Суду, усуваючи обставини, що стали підставою для направлення на новий судовий розгляд цієї справи, в контексті заявлених підстав позову суд врахував.

Оспорювані дії відповідача не відповідають вимогам закону та є протиправними, що обґрунтовується таким.

Згідно з п. 75.1 ст.75 ПК України (у редакції станом на час здійснення перевірки позивача) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою відповідно до підп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Отже, під час документальної податкової перевірки контролюючий орган повинен перевірити як документи, що перебувають у його доступі як службова інформація, так і документи, які відповідно до правил бухгалтерського та податкового обліку складають платники під час здійснення господарської діяльності. Ненадання платником документів бухгалтерського та податкового обліку позивача свідчить про неможливість проведення такого виду перевірки, як документальна перевірка.

Суд встановив, що перевірка позивача, за результатами якої прийняті спірні ППР, проводилася в приміщенні податкового органу (відповідача), хоча відповідно до наказу мала проводитися виїзна перевірка та про зміну такого виду рішення не приймалися.

Згідно з даними розділу ІІ Акту при перевірці відповідач використав матеріали, що знаходяться в особовій справі позивача, бази даних комплексу АРМів «Податковий блок». Відповіді на запити до контролюючих органів, в яких перебувають на обліку контрагенти позивача, на час підписання Акту не надійшли, у зв`язку з чим такий вид інформації не використовувався відповідачем. Крім того, документи бухгалтерського обліку, у тому числі первинні не надавалися позивачем, з огляду на що не були перевірені, визнані відсутніми.

Суд звернув увагу, що перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального відповідно до підп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається камеральною.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Отже, перевірка, відповідно до якої не досліджуються контролюючим органом документи бухгалтерського обліку платника та використовується виключно службова інформація (дані податкової звітності тощо), відповідає правилам проведення камеральної перевірки.

Однак у спірних правовідносинах рішення щодо зміни призначеного виду податкової перевірки позивача не приймалося.

Пунктом 77.1 ст.77 ПК України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.06.15 № 524 (далі - наказ №524).

На виконання наказу №524 ДФС України листом від 14.12.2016 надіслала головним управлінням ДФС в областях завдання щодо формування плану - графіка на 1 квартал 2017 року. Відповідач з метою здійснення відбору платників податків для включення до плану - графіка перевірок на І квартал 2017 року надіслав листи до територіальних Державних податкових інспекцій та їх відділень.

Суд звернув увагу, що Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» зобов`язано оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки план - графік документальних планових перевірок на поточний рік. Вказана норма набрала чинності з 01 січня 2017 року.

Отже, посилання представника відповідача, що до 25 грудня 2016 року план - графік на 2017 рік фізично не міг бути розміщеним на офіційному веб-сайті, є обґрунтованим.

Відповідно до п.77.4. ст.77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Як встановлено вище, позивач отримав поштовим зв`язком копію наказу 17.01.2017 та письмового повідомлення, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення, а, отже, з дотриманням вказаного вище строку.

Відповідно до п.85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Як встановлено вище, письмові запити для надання документів позивач отримав особисто 18.02.2017 та 23.02.2017, а направлення на проведення перевірки - його уповноважена особа - 20.02.2017 ( ОСОБА_4 згідно з довіреністю №8648 від 15.10.2014). Водночас згідно з даними Акту від 10.03.2019 перевірка позивача проводилася з 17.02.2017 до 02.03.2017, тобто розпочалася до часу вручення вимоги про надання документів.

Оскільки відповіді та підтверджуючих документів на вищевказані запити не отримано, посадові особи відповідача склали акти про ненадання документів на перевірку: від 21.02.2017 №2/23-00-15-0117/; від 22.02.2017 №33/23-00-13-0117/; від 23.02.2017 №40/23-00-1 0117/.

23.02.2017 позивач надав лист (вх.23.02.2017 №89) без надання підтверджуючих документів для проведення документальної планової виїзної перевірки, стверджуючи про незаконність перевірки. Оцінюючи його зміст, суд дійшов висновку, що позивач не вказував про відсутність у нього документів бухгалтерського та податкового обліків.

В Акті зазначено, що перевірка позивача проводилася з приміщенні податкового органу. Такі дії не відповідають вимогам закону, оскільки дументальною виїзною перевіркою згідно з абзацами 5, 6 підп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Превірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу, вважається документальною невиїзною перевіркою.

Суд встановив, що з часу складання актів про відсутність позивача за місцезнаходження до часу підписання Акту доручення провести перевірку в приміщенні податкового органу, зміну виду перевірки з виїзної на невиїзну відповідачем не приймалося.

Отже, дії посадових осіб у спірних правовідносинах свідчать про зміну виду встановленого наказом відповідача виду перевірки та є протиправними.

У спірних обставинах відповідач не врахував, що відповідно до п.81.2. ст.81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Також п.9 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, визначено, що у разі відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки або неможливості проведення перевірки складається відповідний акт.

Акт про неможливість проведення виїзної перевірки відповідач не складав.

Пунктом 1.4.5. Розділу 1.4 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014 №2 (далі - Методичні рекомендації), врегульовано організацію роботи у разі неможливості проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням.

Так, у разі коли при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням, у той же день складається відповідний акт у довільній формі, що засвідчує цей факт. У такому акті рекомендується зазначати інформацію про підстави для проведення перевірки (реквізити наказу, направлень тощо), дату встановлення факту та причини неможливості проведення перевірки, адресу місцезнаходження платника податків, за якою встановлено відсутність платника, та інші фактичні обставини, що засвідчують такі факти.

Зазначений акт реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів, який ведеться структурним підрозділом, до функцій якого віднесено реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції органу ДФС, не пізніше наступного робочого дня після його складання, за формою згідно з додатком 7 до Методичних рекомендацій (додається). Спеціальний журнал реєстрації актів та інші, передбачені цими Методичними рекомендаціями журнали, ведуться з дотриманням вимог Інструкції з діловодства, затвердженої відповідним розпорядчим документом Державної фіскальної служби України. У такому ж порядку реєструються інші передбачені Методичними рекомендаціями акти (крім актів (довідок) перевірок).

В акті на першому аркуші у верхньому лівому куті зазначаються дата його складання та номер акта, який складається із порядкового номера Спеціального журналу реєстрації актів, коду структурного підрозділу, що його склав, та коду за ЄДРПОУ платника податків (реєстраційного номера облікової картки платника податків - фізичної особи або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті).

При цьому підрозділ органу ДФС, який здійснює (очолює) перевірку та встановив неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням, протягом 2-ох робочих днів з дня, наступного за днем складання цього акта, доповідною запискою повідомляє про це керівника (його заступника або уповноважену особу) органу ДФС та передає запит на встановлення місцезнаходження платника податків до оперативного підрозділу відповідного територіального органу ДФС за основним місцем обліку платника податків.

До запиту додається копія акта про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням, а також надається інформація про результати проведених заходів структурним підрозділом органу ДФС шляхом спілкування (телефон, пошта, факс тощо) із платником податків щодо з`ясування його фактичного місцезнаходження.

Такий запит підписується керівником структурного підрозділу, що здійснює (очолює) перевірку (керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС, у разі проведення перевірки іншим органом ДФС, ніж визначений у абзаці п`ятому цього підпункту), реєструється та направляється у загальновстановленому порядку засобами інформаційної системи управління документами органу ДФС.

Оперативний підрозділ відповідного територіального органу ДФС не пізніше 10 календарних днів з дня отримання запиту в обов`язковому порядку письмово повідомляє ініціатора запиту про проведену роботу з наданням копій отриманих у ході його виконання матеріалів.

У разі необхідності вказаний термін може бути продовжений за рішенням керівника зазначеного оперативного підрозділу, але не більше ніж до 30 календарних днів з дня отримання запиту, про що цей підрозділ також письмово повідомляє ініціатора до закінчення 10 - денного терміну.

У разі встановлення місцезнаходження платника податків оперативний підрозділ органу ДФС не пізніше наступного робочого дня письмово направляє ініціатору запиту інформацію про встановлене місцезнаходження. У разі необхідності працівниками оперативного підрозділу складається відповідна довідка.

У разі якщо внаслідок заходів, вжитих працівниками оперативного підрозділу, не встановлено місцезнаходження платника податків у визначені абзацами дев`ятим та десятим цього підпункту терміни, такий підрозділ повідомляє про це структурний підрозділ органу ДФС, який ініціював проведення заходів на встановлення місцезнаходження платника податків, та передає керівнику (його заступнику або уповноваженій особі) відповідного органу ДФС службову записку та матеріали про проведену роботу.

Рішення про припинення заходів щодо встановлення місцезнаходження платника податків приймає керівник органу ДФС, працівники якого вживали такі заходи, на підставі службової записки начальника оперативного підрозділу за погодженням з підрозділом (або органом ДФС), що є ініціатором запиту.

З метою контролю за своєчасним отриманням інформації доцільно ініціатору запиту при його направленні до оперативного підрозділу та при отриманні від нього інформації про результати вжитих заходів вносити відповідні записи до графи 12 «Примітка» Спеціального журналу реєстрації актів (наведений у додатку 7 до Методичних рекомендацій), у якому зареєстровано відповідний акт про неможливість проведення перевірки, що був підставою для направлення запиту.

Доказів вчинення цих дій відповідачем суду не надано. Тому не доведено, що у спірних правовідносинах відповідач діяв, дотримуючись вказаних вимог нормативно-правових актів.

Відсутність позивача за його місцезнаходженням на час проведення призначеної виїзної перевірки, його відмова надати документи його бухгалтерського та податкового обліку за період, що підлягав перевірці, свідчать про неможливість дій посадових осіб для проведення документальної виїзної перевірки.

Відповідно до абз.14 п.1.4.2. Розділу 1.4 Методичних рекомендацій у разі виникнення необхідності зміни виду документальної перевірки (з виїзної на невиїзну) доцільно забезпечити безумовне дотримання вимог щодо організації та проведення невиїзних документальних перевірок, які встановлені статтею 79 Кодексу, а також відповідно статтями 77 та 78 Кодексу, в частині, зокрема, надіслання (вручення) платнику податків у визначені терміни належним чином оформлених повідомлення та копії наказу про проведення документальної невиїзної перевірки, а також скасування або внесення змін до раніше прийнятого рішення про проведення документальної виїзної перевірки.

Відповідач не надав жодного належного допустимого та достовірного доказу для підтвердження зміни визначеного наказом виду перевірки.

Отже, у спірних правовідносинах посадові особи відповідача, що проводили податкову перевірку позивача, діяли всупереч вказаним вище вимогам ПК України.

Згідно з абзацом 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому суд дійшо висновку, що спірні дії відповідача щодо проведення виїзної документальної перевірки є протиправними.

Дані Акту свідчать про не визнання відповідачем підтвердженими податкового кредиту, валових витрат, заниження військового збору із-за не надання позивачем документів податкового та бухгалтерського обліку. Водночас наявність податкових зобов`язань, ПДВ внаслідок продажу товару позивачем відповідач за відсутності підтверджуючих документів визнав обґрунтованим.

Висновок відповідача в даних Акту щодо складання позивачем податкової звітності за відсутності первинних бухгалтерських документів є передчасним, зважаючи, що у спірних правовідносинах позивач повідомив листом відповідача, що вважає проведення перевірки незаконною з огляду на що їх не надає. Позивач не повідомляв контролюючий орган щодо відсутності в нього документів бухгалтерського та податкового обліку. Крім того, наданими суду засвідченими копіями видаткових і податкових накладних, рахунків-фактур, договорів позивача із його контрагентами, скріпленими печатками і підписами уповноважених осіб, виписок банку щодо розрахункових його операцій, як стосуються періоду 2014-2017років, свідчать, що такі документи у позивача наявні.

Вказані обставини спору свідчать про неповноту податкової перевірки, грубе порушення порядку її проведення та необґрунтованість її висновків, що зафіксовані в Акті.

Отже, доводи та аргументи позивача щодо допущених відповідачем під час перевірки порушень вимог законодавства є обґрунтованими та підтвердженими.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними таких дій відповідача.

Що стосується спірних ППР суд врахував також таке.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію.

Актом перевірки встановлено, що за період з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2016 року позивач здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

У зв`язку з ненаданням позивачем до перевірки Книги обліку його доходів і витрат відповідач дійшов висновку про її відсутність і прийняв спірне ППР №, яким застосував штрафну санкцію на суму 510,00 грн.

Пунктом 177.10 ст.177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1025, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2010 року за №1425/18720, та наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481.

В Акті зазначено, що позивач протягом вказаного періоду не вів облік доходів та витрат, пов`язаних з отриманим доходом та необхідних для визначення суми річного оподатковуваного доходу. Такий висновок є передчасним, оскільки пов`язаний із фактом не надання такої книги позивачем до перевірки та є наслідком грубого порушення відповідачем порядку проведення податкових перевірок.

Спірне ППР № про збільшення грошового зобов`язання позивача з ПДФО на загальну суму 3353368,59 грн. (2682694,87 грн. - основний платіж та 670673,72 грн. - штрафна (фінансова) санкція) прийняте з огляду на не підтвердження позивачем первинними документами валових витрат, включених для розрахунку ПДФО за 2014-2017роки.

Об`єктом оподаткування ПДФО відповідно до п. 163.1. ст.163 ПК України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначені пунктом 177. 4 ст. 177 розділу IV ПК України, редакція якого протягом періоду, що підлягав перевірці відповідачем, змінювалася.

Зокрема, у редакції до 01.01.2015 у вказаний перелік входили витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

З 01.01.2015 до 01.01.2017 у перелік зазначеного виду витрат входили:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно ч.2 ст.3 Закону України від 16.07.99 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - ЗУ №996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно ч.ч.1-2 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст.1 ЗУ №996-XIV первинний документ, це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція, це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88), первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.1.2 вказаного Положення господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

В Акті відповідач зазначив про виявлення розбіжностей у визначенні вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкових декларацій за 2014-2016 р.р., з даними перевірки з причин включення підприємцем до річної декларації витрат, що не підтверджені первинними та розрахунковими документами і не пов`язані з веденням господарської діяльності: за 2014рік - 3514601 грн., за 2015рік - 5106385,14 грн., за 2016рік - 5955243,71 грн., - що призвело до завищення даного показника на загальну суму 14576229,85 грн. Крім того перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 5 до податкової декларації 2014-2016 р.р., встановлено розбіжності з даними про суми чистого оподатковуваного доходу, визначеними під час перевірки, на загальну суму 14576 229,85 грн.: за 2014рік - 3514601 грн., за 2015рік - 5106385,14 грн., за 2016рік - 5955243,71 грн. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку ПДФО за 2014 - 2016 роки, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено його заниження на загальну суму 2682694,87 грн.: за 2014рік - 595048,97 грн., за 2015рік - 1015702,03 грн., за 2016рік - 1071943,87 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 167.1 ст. 167 ПК України у разі якщо загальна сума, отриманих платником податку у звітному податковому місяці, доходів перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17% суми перевищення, з урахуванням податку сплаченого за ставкою 15% (2014 рік), ставка податку становить 20% суми перевищення, з урахуванням податку сплаченого за ставкою 15% (2015 рік) та ставка податку становить 18% у 2016 році.

За результатами перевірки позивача відповідач донарахував ПДФО: за 2014рік з урахуванням самостійно сплаченого ним податку за результатами річного декларування в розмірі 595048,97 грн. = (598723,97 - 3675,00), за 2015 рік - 1015702,03 грн. = (1020901,10 - 5199,07), за 2016 рік - 1071943,87 грн. = (1078830,43 - 6886,56).

За неправильне визначення податкових зобов`язань з ПДФО на підставі п.123.1 ст.123 та підп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України до позивача застосовано штрафну санкцію.

Як встановлено судом вище, висновки про завищення позивачем валових витрат пов`язані з ненаданням позивачем підтверджуючих первинних документів.

Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічно спірне ППР № щодо збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 3517053,00 грн. (2813642,00 грн. - основний платіж та 703411,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція) відповідно до даних Акту прийняте з огляду на висновок про непідтвердження позивачем податкового кредиту, включеного у податкову звітність з ПДВ за 2014-2016роки.

За період з 01.01.2014 до 31.12.2016 позивач задекларував: податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 2936382 грн.; ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету (рядок 25), в сумі 57899 грн.; станом на 31.12.2015 залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24), в сумі 7348 грн. за грудень 2015 року; на 31.08.2016 залишок від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24), в сумі 33 грн. за серпень 2016 року.

Відповідно до Акту перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2014 до 31.12.2016 не встановлено їх заниження або завищення, але встановлено завищення податкового кредиту всього в сумі 2900226 грн.: за січень 2014 року на суму 20492 грн., за лютий 2014 року на суму 42200 грн., за березень 2014 року на суму 51933 грн., за квітень 2014 року на суму 50167 грн., за травень 2014 року на суму 47583 грн., за червень 2014 року на суму 59633 грн., за липень 2014 року на суму 68667 грн., за серпень 2014 року на суму 68217 грн., за вересень 2034 на суму 62450 грн., за жовтень 2014 року на суму 77917 грн., за листопад 2014 року на суму 58667 грн., за грудень 2014 року на суму 90750 грн., за січень 2015 року на суму 32623 грн., за лютий 2015 року на суму 69610 грн., за березень 2015 року на суму 74344 грн., за квітень 2015 року на суму 82161 грн., за травень 2015 року на суму 68771 грн., за червень 2015 року на суму 67585 грн., за липень 2015 року на суму 112281 грн., за серпень 2015 року на суму 93984 грн., за вересень 2015 на суму 82856 грн., за жовтень 2015 року на суму 108802 грн., за листопад 2015 року на суму 118437 грн., за грудень 2015 року на суму 87053 грн., за січень 2016 року на суму 68869 грн., за лютий 2016 року на суму 104326 грн., та березень 2016 року на суму 102773 грн., за квітень 2016 року на суму 97325 грн., за травень 2016 року на суму 87897 грн., за червень 2016 року на суму 103789 грн., за липень 2016 року на суму 113690 грн., за серпень 2016 року на суму 136201 грн., за вересень 2016 на суму 103236 грн., за жовтень 2016 року на суму 103581 грн., за листопад 2016 року на суму 10725 грн., за грудень 2016 року на суму 71431 грн.

Такий висновок здійснений у зв`язку з ненаданням позивачем первинних документів щодо виникнення податкового кредиту: податкових накладних, реєстрів отриманих податкових накладних, прибуткових накладних, банківських документів тощо, у зв`язку з чим складені акти про ненадання документів на перевірку: від 21.02.2017 №32/23-00-13-0117/, від 22.02.2017 №3/23-00-13-0117/, від 23.02.2017 № 40/23-00-13-0117/.

Наданими суду засвідченими копіями ПН підтверджується їх формування у паперовій формі протягом 2014року. За 2015-2016 роки їх копій суду не надано.

Зазначений підхід відповідача під час проведення перевірки не є послідовним, оскільки ненадання документів стосувалося не виключно підтвердження податкового кредиту, а загально щодо формування податкового звітності з ПДВ. Тому визнання відповідачем підтвердженим ПДВ позивача за вказаний період не є обґрунтованим і свідчить про неповноту проведення перевірки та передчасні необґрунтовані висновки щодо її результатів.

В Акті зазначено, що перевіркою повноти нарахування ПДВ за період з 01.01.2014 до 31.12.2016 встановлено заниження на загальну суму 2876334 грн.: за січень 2014 року на суму 20492 грн., за лютий 2014 року на суму 42200 грн., за березень 2014 року на суму 51933 грн., за квітень 2014 року на суму 50167 грн., за травень 2014 року на суму 47583 грн., за червень 2014 року на суму 59633 грн., за липень 2014 року на суму 68667 грн., за серпень 2014 року на суму 68217 грн., за вересень 2014 на суму 62450 грн., за жовтень 2014 року на суму 77917 грн., за листопад 2014 року на суму 58667 грн., за грудень 2014 року на суму 90750 грн., за січень 2015 року на суму 32623 грн., за лютий 2015 року на суму 69010 грн., за березень 2015 року на суму 74344 грн., за квітень 2015 року на суму 82161 грн., за травень 2015 року на суму 68771 грн., за червень 2015 року на суму 67585 грн., за липень 2015 року на суму 112281 грн., за серпень 2015 року на суму 93984 грн., за вересень 2015 на суму 82856 грн., за жовтень 2015 року на суму 103267 грн., за листопад 2015 року на суму 114475 грн., за грудень 2015 року на суму 87053 грн., за січень 2016 року на суму 62903 грн., за лютий 2016 року на суму 100390 грн., за березень 2016 року на суму 101237 грн., за квітень 2016 року на суму 97325 грн., за травень 2016 року на суму 87897 грн., за червень 2016 року на суму 103789 грн., за липень 2016 року на суму 110566 грн., за серпень 2016 року на суму 136168 грн., за вересень 2016 на суму 103236 грн., за жовтень 2016 року на суму 103581 грн., за листопад 2016 року на суму 110725 грн., за грудень 2016 року на суму 71431 грн.

Вищевказане порушення згідно з Актом призвело до неправильного обчислення і своєчасної сплати ПДВ, чим порушено п.200.1 ст.200 ПК України. За даними перевірки позивачу за період з 01.01.2014 до 31.12.2016 донараховано ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 2876334 грн.

За невірне визначення податкових зобов`язань у відповідних періодах відповідно до п.123.1 ст.123 та підп. 129.1.1 "б" п. 129.1 ст. 129 ПК України застосовані штрафні санкції.

Підпунктом «а» п.193.1. ст.193 ПК України визначено, що ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування розмірі 20 відсотків.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженого податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Висновки про безпідставність податкового кредиту пов`язаний з висновком про безпідставність формування позвиачем валових витрат. Однак, зважаючи, що у спірних правовідносинах відповідач допустив грубе порушення порядку проведення перевірки, відповідні висновки є передчасними та не обгрунтованими.

Також спірним ППР № збільшено грошове зобов`язання позивача з військового збору на загальну суму 207405,54 грн. (165924,43 грн. - основний платіж та 41481,11 грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Відповідно до п.16-1 Підрозділу 10 Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з даними Акту перевіркою правильності нарахування та сплати цього збору встановлено його заниження за 2015 рік на суму 5106385,14грн. та за 2016 рік на суму 3955243,71грн. в результаті порушень зі сплати ПДФО. Зазначено, що позивач допустив порушення ст. 168, ст. 163, п. 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України, у результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 165924,43 грн, в т.ч. за 2015 рік на суму 76595,78 грн., за 2016 рік на суму 89328,66 грн. Також за невірне визначення військового збору на підставі п.123.1 ст.123 та підп.129.1.1 "б" п.129.1 ст. 129 ПК України застосовані штрафні санкції.

Зазначені висновки про заниження збору суперечать математичному підрахунку спірних донарахувань.

Резюмуючи встановлені обставини щодо вказаних вище спірних донарахувань, суд дійшов висновку, що зміст наданих суду документів, на підставі яких позивач вів бухгалтерський і податковий облік власної господарської діяльності, суд не уповноважений досліджувати на предмет підтвердження валових витрат і податкового кредиту, дотримання вимог щодо вірного заповнення всіх обов`язкових реквізитів у них, реальності господарських операцій, оскільки вони не були досліджені відповідачем під час проведення податкової перевірки та не були враховані відповідачем під час прийняття спірних ППР. Суд не може підміняти функції податкового органу та втручатися в його дискреційні повноваження.

Водночас, зважаючи, що їх ненадання для податкової перевірки є самостійним рішенням позивача, з огляду на допущене відповідачем грубе порушення порядку проведення податкової перевірки, що призвело до неповноти її проведення та вчинення протиправних дій з безпідставної зміни її виду, суд дійшов висновку, що результати перевірки внаслідок таких дій неправомірно враховані та призвели до прийняття протиправних рішень щодо донарахування позивачу спірних зобов`язань.

Також суд врахував правову позицію Верховного Суду (далі - ВС) у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 16.01.2018 у справі №2а/1570/4582/11, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України обов`язкова для врахування судами нижчих інстанцій. ВС У вказаному рішенні зазначив, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, є неналежним доказом виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

У постанові від 06.03.2019 у справі №809/911/17 ВС зазначив, що лише дотримання встановлених податковим законодавством умов та порядку проведення перевірок може бути підставою для висновку про законність перевірки. Невиконання процедурних вимог ПК України щодо призначення та (або) проведення контрольних заходів призводить до визнання перевірок (незалежно від їх виду) незаконними та відсутності правових наслідків таких.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання всіх спірних ППР протиправними та їх скасування.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати, понесення яких позивачем підтверджуються квитанцією від 24.07.2017 №П117/5260137/14 на суму 8000,00грн., підлягають відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДФС у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235; ) щодо проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2016, єдиного внеску за період діяльності з 08.05.2013 до 31.12.2016.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 24.03.2017: №, №, №, №.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21.10.2019.