Справа № 640/12161/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 жовтня 2019 року № 640/12161/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, внаслідок чого основний розмір пенсії зменшився з 14 973,24 грн. до 11 197,38 грн., при проведенні перерахунку пенсії 01.10.2017 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку та виплати пенсії позивача з 01.10.2017, 01.01.2018 року та з 01.07.2018 року з розрахунку основної пенсії у зменшеному розмірі - 10 282, 91 грн., замість належної - 13843, 16 грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком позивачу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% та виплачувати пенсію з урахуванням виплачених сум у розмірі 13730,00 грн., починаючи з 01 січня 2018 року до 30 червня 2018 року, а з 01 липня 2018 року та у подальшому - в розмірі 14350,00 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та судові витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що зниження розміру пенсії відповідачем є необґрунтованим, оскільки обмеження щодо встановлення максимального розміру пенсії діяли до 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року позивачу мала б виплачуватись пенсія відповідно до первинного обчислення.

Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 5,6 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на момент прийняття рішення у справі, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, та не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

02.08.2019 року на вимогу суду, пенсійним органом надано суду копію пенсійної справи позивача.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві та отримує пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В травні 2019 року позивач, через свого представника, звернувся до відповідача з запитом щодо проведення перерахунку пенсії.

Листом від 11.06.2019 року № 125723/02 ГУ ПФУ в місті Києві повідомило позивача, що коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35 становив 0,57263. З 1 жовтня 2017 року позивачу проведено перерахунок пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1%.

Також, пенсійним органом зазначено, що відповідно ч. 2 ст.42 Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та постанови Кабінету Міністрів України № 124 від 20.02.2019 року «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році» визначено порядок проведення перерахунку раніше призначеної пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески в розмірі 1,17, в зв`язку з цим з 01.03.2019 року проведено відповідний перерахунок пенсії позивача, розмір якої склав - 13085,33 грн. (а.с.17-18).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 2 статті 19, частини 3 статті 22 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний суд України у Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 визначив, що: «зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку… Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами і свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики».

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст.27, до п.4 Розділу XV «Прикінцеві положення») та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною 1 статті першої Закону України «Про пенсійне забезпечення» закріплено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону, видами державних пенсій є трудові пенсії:

1) за віком;

2) по інвалідності;

3) в разі втрати годувальника;

4) за вислугу років.

У частині 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком закріплені статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

В свою чергу, частина 1 статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс):( 100 % х 12), де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1 %.

Таким чином, пенсія за віком є пенсійною виплатою, яку отримує особа за умови досягнення певного встановленого віку та наявності передбаченого страхового стажу, що розраховується відповідно до встановленої законодавством формули.

При цьому, з`ясовуючи належність застосування величини оцінки одного року страхового стажу пенсії позивача, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданих копій пенсійної справи, пенсія ОСОБА_1 була призначена 24.07.2017 року в розмірі 14 973,24 грн., при страховому стажі 42 роки 5 місяців 21 день, коефіцієнт стажу становив - 0,42417*1,35 = 0,57263.

Відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 року позивачу проведено перерахунок пенсії за віком, з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки - 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1%, розмір якої склав - 11 197,38 грн.

Згодом, відповідно ч. 2 ст.42 Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та постанови Кабінету Міністрів України № 124 від 20.02.2019 року «Питання проведення індексації пенсії у 2019 році», з 01.03.2019 року повторно проведено відповідний перерахунок пенсії позивача, шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески в розмірі 1,17, розмір якої склав - 13085,33 грн.

Пунктом 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Пунктом 4-4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що з 01.10.2017 по 31.12.2017 при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Аналіз вищезазначених норм Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що у разі перерахунку призначених пенсій застосовується величина оцінки одного року страхового стажу - 1%, а у разі призначення пенсії, застосовується величина 1,35%.

Отже, відповідач при перерахунку пенсії позивача не мав законних підстав для застосування оцінки одного року страхового стажу 1,35 %.

Так, основоположним при вирішенні оцінки одного року страхового стажу, яка має бути застосована до пенсії позивача, є те, що оцінка 1,35 % застосовується виключно для призначення пенсій, які призначаються з 01.10.2017 по 31.12.2017.

Суд наголошує, що пенсійним органом було застосовано показник 1,35 % до пенсії ОСОБА_1 під час призначення пенсії останнього, проте змінено під час її перерахунку.

Отже, проаналізувавши вищезазначені правові положення та обставини справи суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2019 року в справі № 826/12408/18 та в ухвалах Верховного Суду 19.09.2018 у справі № 825/1898/18, від 03.10.2018 у справі № 805/3188/18-а, від 08.01.2019 у справі № 2340/2946/18 та від 25.04.2019 у справі № 0840/3529/18.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, ГУ ПФУ в місті Києві, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтовані доводи застосування величини оцінки одного року страхового стажу позивача 1%, з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда