Справа № 480/3211/19
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 р. Справа № 480/3211/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/3144/19 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - відповідач, УДМС у Сумській області) про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якій просить суд:

- скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №32 від 26 березня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 02.07.2015 отримав дозвіл на імміграцію, як батько громадянки України. В подальшому, на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 11.05.2016 по справі №587/2075/15-ц, з актового запису про народження дитини були виключені відомості про батька дитини шляхом видалення інформації про ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №32 від 26 березня 2019 року, а також визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.07.2015 та серії НОМЕР_2 від 27.08.2015.

На переконання позивача, вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у відповідача були відсутні підстави для розгляду питання щодо скасування дозволу на імміграцію. При прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем не було враховано, що ОСОБА_1 проживав з матір`ю дитини, батьком якої себе вважав.

Також в рішенні не враховано, що позивач безперервно постійно проживає на території України з 2010 року та перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянкою України понад 2 роки.

З вищезазначених підстав, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 19.08.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі №480/3211/19, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з 17.10.2019, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві (а.с.25-29) Управління Державної міграційної служби України в Сумській області зазначило, що рішення про скасування дозволу на імміграцію є правомірним, прийнятим на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", оскільки позивачем були надані свідомо неправдиві відомості, а також подані документи, що втратили чинність.

Так, під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про її народження, виключено відомості про позивача, як батька дитини на підставі Рішення Сумського районного суду Сумської області від 11.05.2016 по справі № 587/2075/15-ц.

За наведених обставин, Управління Державної міграційної служби України в Сумській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

13.09.2019 представник позивача надав до канцелярії суду клопотання про призначення справи з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з цим, Ухвалою суду від 13.09.2019 справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.10.2019 о 12 год. 00 хв.

В судове засідання 18.10.2019 позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, подав суду заяву про розгляд справи без його участі

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Таким чином, з огляду на наведене, фіксування судового засідання по справі не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та об`єктивно оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступне.

Громадянин Іраку ОСОБА_1 прибув в Україну за паспортом № НОМЕР_3 , виданим 30.07.2009 у м. Багдад, терміном дії до 29.07.2017.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію", позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну (а.с.40) та посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.07.2015, яка в подальшому була замінена на посвідку серії НОМЕР_2 від 27.08.2015.

Рішенням управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 26.03.2019 №32 дозвіл на імміграцію в Україну від 02.07.2015 громадянину Іраку ОСОБА_1 , на підставі вимог пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" був скасовані. Також були скасовані і посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 03.07.2015 та серії НОМЕР_2 від 27.08.2015 (а.с.53).

Підставою для такого рішення став висновок головного спеціаліста відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України в Сумській області, яким встановлено факт виключення відомостей про батька - громадянина Іраку ОСОБА_1 з актового запису про народження дитини - ОСОБА_2 (а.с.51-52).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, суд зазначає наступне.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію" (далі по тексту - Закон №2491).

Так, відповідно до ч. 1 абз.1, 4 ст. 1 Закону №2491 імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Пунктом 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

За приписами пунктів 21-25 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Відповідно до статті 136 Сімейного кодексу України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 №55/18793 (надалі - Правила) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, а згідно пункту 2.16.2. Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду.

Як убачається з матеріалів справи, 14.02.2015 ОСОБА_1 визнав батьківство відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) від 14.02.2015 Серії НОМЕР_4 (а.с.36).

01.04.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в України на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як батько громадянина України, а 02.07.2015 отримав цей дозвіл разом з посвідкою на постійне проживання (а.с.40).

Рішенням Сумського районного суду від 11.05.2016 по справі №587/2075/15-ц вирішено виключити з актового запису №11 від 17.05.2011 про народження дитини ОСОБА_2 дані батька ОСОБА_1 (а.с.50).

Згаданим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин Республіки Ірак, не є батьком дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з цим, 02.06.2016 реєстратором Сумського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області з актового запису про народження дитини ОСОБА_2 виключені відомості про батька дитини шляхом видалення інформації про ОСОБА_1 .

Встановивши, що громадянином Іраку ОСОБА_1 були надані неправдиві відомості щодо батьківства дитини, керуючись положенням п.1 ч.1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", Управління ДМС України в Сумській області надало висновок, на підставі якого прийнято рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну від 02 липня 2015 року (а.с.53). Копія рішення про скасування дозволу, була надіслана листом від 26.03.2019 в порядку, передбаченому статтею 13 Закону "Про імміграцію".

За наведених обставин, суд погоджується з доводами відповідача, про те, що надання ОСОБА_1 для отримання дозволу на імміграцію неправдивих відомостей та документів, що втратили чинність, а саме: свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому позивач визначений як батько, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" є підставою для дозволу на імміграцію.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване Рішення Управління ДМС України в Сумській області від 26.03.2019 № 32 відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 Кодеку адміністративног осудочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №32 від 26 березня 2019 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик