Справа № 460/1851/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1851/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.03.2019 за №№: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 21.02.2019 була проведена фактична перевірка позивача в закусочній «Юмалі» за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі висновків акту перевірки прийняті спірні рішення про застосування фінансових санкцій за не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій; не ведення у порядку, встановленому законодавством обліку алкогольних напоїв, які знаходились за місцем їх реалізації та ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю. Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та стверджує, що вказані рішення винесені всупереч податковому законодавству, оскільки документи на товар були наявні в повному обсязі, тобто ним здійснювався належний облік товарів, в той час як відповідач належним чином не перевірив даний факт. Крім того, позивач стверджує, що фактично товар ним проданий не був, тому відсутні підстави для видачі касового чеку. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов в якому зазначив, що перед початком перевірки позивачу був пред`явлений наказ на перевірку, фактична перевірка проводилась в присутності позивача, що підтверджується підписом в акті перевірки. В ході перевірки було встановлено відсутність обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю та не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій, що є порушенням законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі. За наслідками перевірки до позивача застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу, про що винесені відповідні податкові повідомлення-рішення. В зв`язку із зазначеним, рішення винесені відповідачем є правомірними та, на думку відповідача, скасуванню не належать. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач відповідь на відзив не подав.

12.08.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.08.2019 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

02.09.2019 ухвалою суду в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

21.02.2019, на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 15.02.2019 р. № 478, посадовими особами відповідача була проведена фактична перевірка закусочної «Юмалі», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_3 , про що складений акт.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: реалізація товарів, які не обліковані у встановленому законодавством порядку, реалізується без відповідних документів на придбання за місцем реалізації на момент перевірки горілка «Козацька Рада» місткістю 0,5 л в 2 пляшки по ціні 120грн на суму 240грн та горілка «Немирів особлива» місткістю 0,5л 5 пляшок по ціні 120грн на суму 600грн; реалізація алкогольних напоїв (50 грам горілки «Немирів особлива» ціною 12,00 грн.) без проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій без надання касового чеку.

11.03.2019 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

1. № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, відповідальність за яке передбачена п.121.1 ст. 121 Податкового кодексу України на суму 510грн;

2. № за порушення п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідальність за яке передбачена п.1 ст. 17, ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на суму 1681грн.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Положеннями п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Особливості проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України.

Так, за змістом п. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За приписами п. 80.4 ст. 80 ПК України, перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 ст. 80 ПК України).

Згідно із п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Абзацом 4 п. 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Із змісту позовної заяви слідує, що посадовими особами відповідача не пред`явлено службових посвідчень перед початком проведення фактичної перевірки, що є порушенням ст. 81 ПК України. На підставі матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач у своєму відзиві на позов даний факт не підтверджує, але й доказів на його спростування суду не надав. Таким чином, суд уважає посилання позивача на порушення порядку проведення фактичної перевірки прийнятними.

Разом з тим, є доречним в даному випадку зауважити, що з огляду на наведений вище абзац 4 п. 81.1 ст. 81 ПК України, позивач мав правові підстави для не допуску відповідача до проведення фактичної перевірки, однак, таким правом позивач не скористався та допустив посадових осіб до її проведення. Тому, непред`явлення службових посвідчень посадовими особами відповідача перед початком проведення перевірки, не може слугувати єдиною та безумовною підставою для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки є формальною обставиною. Фактична перевірка була проведена за участі позивача, що підтверджується його особистим підписом у акті перевірки без зауважень та не заперечується останнім.

Щодо встановлених відповідачем в ході проведення фактичної перевірки порушень.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

За змістом ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ від 24.05.1995 № 88, вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до п. 12 ст. 3 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Слід зазначити, що облік товарних запасів є бухгалтерською категорією, тому порядок ведення обліку товарних запасів здійснюється на підставі норм законодавства, що регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку. Документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, товарно-транспортні накладні, тощо. Відповідно, порушенням встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку є відсутність таких первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей. Облік надходження товару від постачальників здійснюється на підставі накладних, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, що засвідчують рух товарів та слугують підставою для їх оприбуткування у бухгалтерському та податковому обліку платника.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не містить вимог щодо наявності первинних документів, які підтверджують походження товарів, за місцем їх реалізації.

Порядок бухгалтерського обліку товарів встановлений Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженим наказом МФУ від 20.10.1999 № 246 (далі - П(С)БО 9 «Запаси»).

Відповідальність за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, може бути застосована лише у тому випадку, коли облік товарів або не здійснюється або здійснюється з порушенням порядку, визначеного П(С)БО 9 «Запаси», що є предметом дослідження документальної, а не фактичної перевірки.

Сама по собі відсутність на момент перевірки видаткових накладних (первинних документів на отримання товару) за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та П(С)БО 9 «Запаси», не є підставою для застосування фінансових санкцій.

Тобто, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», передбачає здійснення своєчасного обліку товарів (накопичення інформації, зокрема, в електронному вигляді), який здійснюється на підставі первинних документів, але не вимагає зберігання оригіналів первинних документів саме в пункті продажу, де застосовується реєстратор розрахункових операцій.

Дані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеній в ухвалах від 20.01.2015 у справі № 21-275а14 та від 11.06.2013 у справі №21-147а13.

Судом встановлено, що посадовим особам контролюючого органу позивачем було повідомлено, що всі первинні документи знаходяться у нього вдома. Наведене підтверджується записом позивача у акті перевірки. Також повідомлено, що облік товарів ведеться в закусочній в електронному вигляді на основі залишків.

Суд звертає увагу, що в матеріалах перевірки не міститься даних про реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а також відсутні будь-які відомості про дослідження відповідачем первинних документів бухгалтерського обліку щодо оприбуткування та вибуття товару.

Варто також зазначити, що при поданні скарги на податкові повідомлення-рішення, позивачем додавались копії первинних документів - видаткової накладної №1510 від 18.02.2019 р. (на купівлю горілки «Козацька Рада Класична» місткістю 0,5 л в кількості 2 одиниць) видаткової накладної №1500 від 18.02.2019 р. (на купівлю горілки «Немирів особлива» місткістю 0,5 л в кількості 5 одиниць) на підтвердження ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу товарів, що відображені в такому обліку. Однак вказані документи не були взяті до уваги.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає безпідставними твердження контролюючого органу про те, що відсутність, на момент перевірки в закусочній «Юмалі» за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 277, первинних документів (видаткових накладних) є свідченням відсутності ведення обліку товарних запасів чи свідченням порушення порядку такого обліку та приписів щодо того, що накладні мають невідкладно надаватись особам, які проводять перевірку, а отже є підтвердженням неналежного ведення /не ведення обліку товарів та є порушенням вимоги п. 12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

З таких підстав податкове повідомлення-рішення від 11.03.2019р. № на суму 510грн та податкове повідомлення-рішення від 11.03.2019 № на суму 1680грн є необґрунтованими, та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства України.

Згідно п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (зі змінами та доповненнями), суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

У ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» наведено терміни «розрахункова операція» та «розрахунковий документ».

Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Із викладеного вбачається, що здійснення розрахункової операції (в тому числі під час проведення фактичної перевірки та контрольної розрахункової операції), передбачає сплату споживачем на користь продавця вартості товару (послуги) та отримання споживачем такого товару (послуги). Тобто, посадові особи контролюючих органів під час проведення фактичної перевірки та здійснення контрольної розрахункової операції повинні здійснювати розрахунок за придбані товари (послуги) у готівковій або безготівковій (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) формі.

Крім цього, суд звертає увагу, що товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді, а у разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів (підпункт 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

В акті перевірки зазначено, що перед початком фактичної перевірки була проведена контрольна розрахункова операція.

Так, посадовими особами відповідача перед пред`явленням наказу на перевірку, придбано в закусочній «Юмалі» 50 грам горілки «Немирів особлива» вартістю 12,00 грн.

Позивач, стверджуючи про відсутність обов`язку видати касовий чек, посилається на відсутність передачі товару, з огляду на норми цивільного законодавства.

Такі доводи позивача є неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», із змінами та доповненнями, вищезазначеним законом визначено правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників уповноважених осіб, суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Встановлення норм щодо незастосування РРО у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що з метою продажу товару, позивачем були здійснені наступні дії: налито 50 грам горілки «Немирів особлива». А із акту фактичної перевірки вбачається, що позивачем проведений розрахунок на повну суму даної покупки.

Факт проведення розрахунку на повну суму покупки позивачем у позовній заяві не підтверджений, але і не спростований (не надані належні та допустимі докази).

За наведеного, суд уважає, що під час здійснення відповідачем контрольної розрахункової операції, позивачем проведений розрахунок на повну суму покупки і в розумінні правових норм, визначених п.1, 2 ст. 3 Закону № 265, позивач зобов`язаний був провести розрахункову операцію через реєстратор розрахункових операцій та видати розрахунковий документ, тобто касовий чек.

За правилами абзацу 1 пункту 1 статті 17 Закону № 265, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.

Отже, контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення позивачем п.1, 2 ст. 3 Закону № 265 в сумі 1грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частинами 1, 2 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на наведене вище, податкове повідомлення-рішення від 11.03.2019 за № на суму штрафних санкцій 510грн. є протиправним та належить до скасування в повному обсязі.

Податкове повідомлення-рішення від 11.03.2019 № на суму штрафних санкцій 1681грн є частково протиправним на суму 1680грн та в цій частині належить до скасування, а на суму 1грн є правомірним та скасуванню не належить.

Підсумовуючи вище викладене в його сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати відшкодовуються позивачу у відповідності до ч.3 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.03.2019 № у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.03.2019 № в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій на суму 1680грн.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 11.03.2019 № в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій на суму 1грн відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області в сумі 768,02грн (сімсот шістдесят вісім гривень, 02коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; ).

Суддя Комшелюк Т.О.