Справа № 320/3421/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року справа №320/3421/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 18.03.2019 року, яким до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за порушення статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР, застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 17 000, 00 гривень.

В обгрунтування таких вимог зазначив, що спірне рішення було винесено на підставі акта про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції №72/10-36-40-00-10/ від 20.02.2019 року ГУ ДФС у Київській області, складений працівниками ГУ ДФС у Київській області, в якому зазначено, що позивач здійснює зберігання алкогольних напоїв (сидр «Сібер» в кількості 5 пляшок), що категорично не відповідає дійсності.

Позивач вказує, що приміщення магазину - кафетерій по АДРЕСА_2 належить йому на праві власності, однак 01.01.2019 року позивачем на термін до 01.01.2020 року укладеного Договір оренди майна з ФОП ОСОБА_2 , а саме магазину - кафетерій по АДРЕСА_2 .

У зв`язку з цим позивач вважає, що зберігання алкогольних напоїв у магазині по АДРЕСА_2 не міг здійснювати, оскільки припинив свою підприємницьку діяльність та доступу до приміщення магазину не мав, тому спірне рішення прийнято необгрунтовано, відповідно підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на обставини, які на його думку, свідчать про те, що під час прийняття спірного рішення ГУ ДФС у Київській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством України.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на підставі п.п.80.2.2. п.80.2. ст.80 Податкового кодексу України , згідно з наказом ГУ ДФС у Київській області від 08.02.2019 №251 та направлень на проведення перевірки від 11.02.2019 №201, №202 посадовими особами ГУ ДФС у Київській області з 11.02.2019 по 19.02.2019 проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Перед початком перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Київській області пред`явлені документи, визначені п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України, особі, яка фактично проводила розрахункові операції - продавцю ОСОБА_3

Вказана особа була ознайомлена з направленнями та наказом про проведення перевірки, про що свідчить фотофіксація, однак оскільки вона від підпису в направленнях та отримання копії наказу відмовилась, складено відповідний акт.

Посадові особи допущені до проведення перевірки, про що свідчать дані, надані зазначеною вище особою (ПІБ, дата народження, адреса) та факт встановленого порушення.

За результатами перевірки встановлено зберігання алкогольних напоїв, а-саме: 5 пляшок сидру «Сіdег» об`ємом 0,5 л. міцністю 5,0-8,0 % об. у приміщенні, яке не внесено до Єдиного реєстру місць зберігання, чим порушено вимоги ст.15 Закону України №481/95- ВР «Про державне регулювання виробництва, обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (далі - Закон України №481/95-ВР).

Так, за результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Київській області складено акт, від підписання та отримання його другого примирника особа, яка фактично проводила розрахункові операції - продавець ОСОБА_3 відмовилась, про що складені відповідні акти.

Акт фактичної перевірки 20.02.2019 зареєстровано в ГУ ДФС у Київській області за №72/10-36-40-00-10/ та направлено платнику листом від 21.02.2019 №4522/ФОП/10-36-40-00-10.

На підставі вказаного Акта перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 18,03.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 17000,0 гривень.

Не погоджується із вказаним вище податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його необгрунтованими, протиправними та такими, що не базується на нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах перевірки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- пп. 80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- пп. 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- пп. 80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

- пп. 80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- пп. 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- пп. 80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

- пп. 80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відповідно п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно п. 86.5 ст. 86 Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Відповідно п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 12 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Отже, норма права зазначеного Закону № 481/95-ВР, якою регулюється відповідальність за його порушення (стаття 17), побудована таким чином, що її гіпотезою передбачено конкретні дії суб`єкта порушення, у разі вчинення яких він притягається до відповідальності. Тобто, застосування цієї статті можливе лише за умови порушення норм цього Закону шляхом виробництва і торгівлі алкогольними напоями, а зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, може лише випливати, як наслідок виробництва та торгівлі алкогольними напоями, під час здійснення даного виду діяльності.

Отже, особа (фізична або юридична) може бути притягнута до відповідальності за порушення законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції виключно за умови виробництва такої продукції або її реалізації.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» продаж (реалізація) - господарська операція, під час якої здійснюється обмін товару на виражений у грошовій формі еквівалент або інший вид компенсації його вартості.

Єдиним підтвердженням реалізації підакцизних товарів є розрахункові документи (фіскальні чеки).

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що під час перевірки продавець ОСОБА_3 повідомила, що вона працює у магазині де проводить свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 та надала свідоцтво про державну реєстрацію від 21.03.2017 №0003592 і копію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) ФОП ОСОБА_1 з терміном дії ліцензії з 07.04.2017 по 06.04.2018 роки.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів того, що підприємницьку діяльність в приміщені магазину здійснює саме ФОП ОСОБА_1 , продавець ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ним, а також те, що зберігання алкогольних напоїв, а-саме: 5 пляшок сидру «Сіdег» об`ємом 0,5 л. міцністю 5,0-8,0 % об. у приміщенні, яке не внесено до Єдиного реєстру місць зберігання здійснював саме позивач.

Водночас, судом встановлено, що приміщення магазину - кафетерій по АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачу.

01.01.2019 року позивачем на термін до 01.01.2020 року укладеного Договір оренди майна з ФОП ОСОБА_2 , а саме магазину - кафетерій по АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що зберігання алкогольних напоїв у магазині по АДРЕСА_2 не міг здійснювати, оскільки припинив свою підприємницьку діяльність в приміщенні магазину та доступу до нього не мав.

Суд наголошує на тому, що вказані обставини не були дослідженні та враховані відповідачем під час проведення перевірки та прийняття спірного рішення.

Відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР, зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Згідно Наказу Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 року № 251, яким затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, Єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

До Єдиного реєстру вносяться:

- відомості про заявника - ідентифікаційний код (номер), найменування (прізвище, ім`я, по батькові), місцезнаходження або місце проживання (поштовий індекс, область, район, місто , вулиця , номер будинку ), серія та номер ліцензії, виданої заявнику на відповідний вид діяльності;

- відомості про місце зберігання - місцезнаходження (поштовий індекс, область, район, місто, вулиця, номер будинку), площа місця зберігання (місткість місця зберігання спирту), вид продукції, що зберігається;

- дата включення місця зберігання до Єдиного реєстру;

- серія, номер та дата видачі довідки про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру;

- підстави та дата виключення місця зберігання з Єдиного реєстру.

Отже, Єдиний державний реєстр місць зберігань є реєстром, до якого виробники та продавці підакцизних товарів вносять відомості про відведенні місця для зберігання свого товару. Тобто, зберіганню у конкретному відведеному місці підлягають лише підакцизні товари, які призначені для реалізації.

З огляду на встановлену вище відсутність факту реалізації позивачем алкогольних напоїв, недоведеність відповідачем здійснення діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями ФОП ОСОБА_1 , тому суд висновує, що в позивача відсутній обов`язок щодо внесення будь яких відомостей до Єдиного державного реєстру місць зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятих ним рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір, таким чином вказані судові витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області () № від 18.03.2019 року, яким до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за порушення статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР, застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 17 000, 00 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.