Справа № 420/5155/19
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5155/19
УХВАЛА

17 жовтня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

секретаря судового засідання Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача Сидюк Р.О ОСОБА_1 , (за ордером);

розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про визнання протиправними дій, скасування постанови.

Представником ОСОБА_2 , 17.10.2019 року надано до суду заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови про стягнення з боржника основної винагороди №58415043 від 18.02.2019 року, що видав приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. в рамках виконавчого провадження ВП №59838705, що перебуває на виконанні у приватного виконавця Парфьонова Г.В.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначає, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження ВП №59838705 по примусовому виконанню постанови про стягнення з боржника основної винагороди №58415043 від 18.02.2019 року, що видав приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. В рамках ВП№58415043 від 18.02.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого був позивач 02.08.2019 року виконавчим документом (виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. №2622 від 03.11.2017 р.) визначено спосіб та порядок виконання, а саме: звернення стягнення на майно боржника (предмет іпотеки - вищезазначена земельна ділянка). В результаті вжитих приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, предмет іпотеки був реалізований 27.05.2019 року за допомогою електронних торгів арештованим майном СЕТАМ за 114 950,95 грн. Враховуючи обраний спосіб виконання приватний виконавець Притуляк В.М. визнав виконавче провадження, як таке, що підлягає закінченню як фактично виконане. Позивач вважає, що в даному випадку примусового виконання рішення не відбулось, фактично приватним виконавцем було стягнуто тільки 114950,95 грн., а відтак, в порушення чинної, на момент винесення спірного рішення, редакції ч.2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" 18.02.2019 року приватним виконавцем Притуляк В.М. безпідставно винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №58415043. За таких підстав, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. При цьому з загальної суми боргу (297253,89 доларів США) стягнуто основну винагороду у відповідному розмірі до стягнутої суми (29725,39 доларів СІЛА), отже винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 18.02.2019 року №58415043 є протиправною та підлягає скасуванню. Представник позивача зазначає, що вказане вище в сукупності дає суду підстави вважати наявними ознаки очевидної протиправності такого виконавчого документа, що, у відповідності до вимог ст.150 КАС України і свідчить про часткову обґрунтованість поданої заяви про забезпечення адміністративного позову. З вказаних підстав представник позивача вважає, що ОСОБА_2 , надані належні та переконливі докази існування обставин, які є прямими підставами для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову у порядку, визначеному КАС України.

Під час судового засідання 17.10.2019 року представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову та просив її задовольнити.

В судовому засіданні 17.10.2019 року судом проголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду.

Дослідивши матеріали справи та зміст заяви про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Суд зазначає, що позивачем оскаржено до суду постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. в рамках ВП№58415043 від 18.02.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди. При цьому, у заяві про забезпечення позову заявник просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови про стягнення з боржника основної винагороди №58415043 від 18.02.2019 року. В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає лише очевидну протиправність прийнятого відповідачем рішення, а саме постанови про стягнення з боржника основної винагороди №58415043 від 18.02.2019 року.

Суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

До того ж, позивачем не наведено та не надано жодних доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником не наведено та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній адміністративній справі.

Отже, з урахуванням наведених обставин, та, у даному випадку, враховуючи відсутність належних обґрунтувань, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду в майбутньому або існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст.ст.150, 151, 168, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про визнання протиправними дій, скасування постанови відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.293, 295 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано суддею 21.10.2019 року.

Суддя П.П. Марин