Справа № 320/5975/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5975/18 Головуючий у 1 інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецької обласної ради на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі за клопотанням Чернівецької обласної ради про закриття провадження у справі за адміністративним позовом громадської організації «Правозахисне бюро «Ми - є» до Чернівецької обласної ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація «Правозахисне бюро «Ми - є» звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Чернівецької обласної ради по зверненню до Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України про захист інституції сім`ї в Україні як такі, що є підбурюванням до дискримінації (прямої та непрямої) за ознаками сексуальної орієнтації, та утисками.

19.06.2019 Чернівецькою обласною радою до суду першої інстанції було подано клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що даний спір не належить розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки об`єктивна відсутність правових наслідків у вигляді порушення прав та інтересів позивача свідчить про передчасність звернення до суду і відсутність юридичного спору, змістом якого є спір щодо прав чи обов`язків, зокрема, що наведене виключає можливість розгляду справи судом, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на «юридичні спори».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 у задоволенні клопотання Чернівецької обласної ради про закриття провадження відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Чернівецька обласна рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нове рішення, яким провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що твердження відповідача, викладені в заяві про закриття провадження, є безпідставними та такими, що суперечать вимогам процесуального закону, оскільки враховуючи, що відповідач є суб`єктом владних повноважень та спір виник в ході виконання ним владних управлінських функцій органу місцевого самоврядування, а також те, що ст. 2 КАС України не виключає можливість розгляду спорів щодо дискримінації, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що в даній справі відсутній юридичний спір.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, (далі - Суд), від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.>

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2018 Чернівецька обласна рада, керуючись ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», прийняла рішення № 73-22/18 «Про звернення депутатів Чернівецької обласної ради VII скликання до Верховної ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України щодо захисту інституції сім`ї в Україні».

Відповідно до вищевказаного рішення Чернівецька обласна рада підтримала звернення депутатів Чернівецької обласної ради VII скликання до Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України щодо захисту інституції сім`ї в Україні та вирішила надіслати його за належністю.

З аналізу змісту позовної заяви колегія суддів зазначає, що предметом оскарження у даній справі є протиправні, на думку громадської організації «Правозахисне бюро «Ми - є» дії Чернівецької обласної ради, як суб`єкта владних повноважень, щодо прийняття та направлення за належністю рішення від 23.05.2018 № 73-22/18 «Про звернення депутатів Чернівецької обласної ради VII скликання до Верховної ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України щодо захисту інституції сім`ї в Україні». Також, колегія суддів звертає увагу, що позивачем в позовній заяві зауважено, що дії Чернівецької обласної ради щодо звернення до Верховної ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України є такими, що підбурюють до дискримінації (прямої та непрямої) за ознаками орієнтації та утисками.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір щодо перевірки дотримання суб`єктом владних повноважень вимог чинного законодавства при вчиненні ним дій та/або прийняття рішення має розглядатися саме за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апелянта про те, що оскаржуваним рішенням Чернівецької обласної ради від 23.05.2018 № 73-22/18 не порушуються права позивача, а тому наявні правові підстави для закриття провадження у справі, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 800/35/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на ухвалу Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 29901/838/18 не відповідає вимогам частини 5 статті 242 КАС України, оскільки за її змістом суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не в ухвалах.

Колегія суддів, вбачає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької обласної ради залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 21.10.2019.