Справа № 819/1350/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №819/1350/16

адміністративне провадження №К/9901/38101/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року (судді: Гудим Л.Я. (головуючий), Довгополов О.М., Святецький В.В.)

у справі № 819/1350/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

про визнання нечинним та скасування наказу про проведення перевірки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ, контролюючий орган) про визнання нечинним та скасування наказу від 28 вересня 2016 року № 1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовив з огляду на правомірність прийняття Тернопільською ОДПІ спірного наказу про проведення перевірки.

Натомість Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 04 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким задовольнив адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 : визнав протиправним та скасував наказ Тернопільської ОДПІ від 28 вересня 2016 року № 1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач відноситься до суб`єктів господарювання із середнім ступенем ризику, тому відповідно до пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України планова документальна перевірка останнього повинна проводитися не частіше ніж раз на два календарних роки. З огляду на те, що попередня перевірка позивача проведена в 2015 році, то прийняття контролюючим органом наказу про проведення перевірки в 2016 році суперечить положенням вищевказаної норми.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, Тернопільська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просила скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року та залишити в силі постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року.

Зокрема, скаржник зазначив, що згідно з поданою позивачем декларацією про майновий стан і доходи за 2015 рік документально підтверджені витрати становлять 97,2% задекларованої суми доходу, що, на думку відповідача, дає підстави для віднесення ФОП ОСОБА_1 до платників із високим ступенем ризику.

25 квітня 2017 року Вищий адміністративний суд України ухвалою відкрив касаційне провадження за скаргою контролюючого органу.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає рішення суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим, тому в задоволенні касаційної скарги просив відмовити.

14 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач з 21 лютого 1994 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з 17 березня 1994 року перебуває на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, основний вид економічної діяльності - виготовлення виробів із бетону для будівництва.

28 вересня 2016 року відповідачем прийнято наказ № 1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року тривалістю 10 робочих днів з 10 жовтня 2016 року.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що він прийнятий на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на III квартал 2016 року.

Копію наказу про проведення перевірки від 28 вересня 2016 року № 1116 та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначений у статті 77 Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

За положеннями пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Разом із тим, з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року № 524, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 червня 2015 року за № 751/27196.

Пунктом 4 розділу V «Порядок відбору до плану-графіка самозайнятих осіб» зазначеного Порядку передбачено критерії відбору самозайнятих осіб:

1) високого ступеня ризику: перевищення суми доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 відсотків та більше; перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 відсотків та більше; заниження податкового зобов`язання в обсязі, що становить 10 відсотків та більше суми задекларованих податкових зобов`язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 відсотків та більше суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість; декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування; розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг становить 30 відсотків або більше задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю платника податків; наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 відсотків та більше; нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору) без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів; невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 відсотків та більше; наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом;

2) середнього ступеня ризику: кількість найманих працівників менше за кількість зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій (окремо на господарську одиницю); декларування від`ємного значення з податку на додану вартість при здійсненні імпортних операцій; декларування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на рівні податкового кредиту; наявність розбіжностей між задекларованою сумою загального оподатковуваного доходу або податкових зобов`язань з податку на додану вартість та сумою розрахункових операцій, проведених із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій) в обсязі, що перевищує 10 відсотків; загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) особі, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, протягом останніх 12 календарних місяців, перевищує обсяг, визначений статтею 181 розділу V Кодексу, більше як на 2 відсотки; невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованій сумі загального оподатковуваного доходу або обсягам постачання з податку на додану вартість у розмірі, що перевищує 20 відсотків; наявність відносин із контрагентами, які знаходяться в розшуку або ліквідовані, або визнані банкрутами, якщо сума операцій досягає понад 10 відсотків загального обсягу постачання; ввезення на митну територію України підакцизних товарів в обсягах понад 50 відсотків задекларованої суми доходу за рік; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску менше ніж на 365 днів;

3) незначного ступеня ризику: заниження податкового зобов`язання в обсязі, що становить менше 10 відсотків суми задекларованих податкових зобов`язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить менше 5 відсотків суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість; обсяг операцій із пов`язаними особами перевищує 20 відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування; декларування сум податку на додану вартість до відшкодування з бюджету.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції висновувався на тому, що позивач відноситься до суб`єктів господарювання із середнім ступенем ризику з огляду обставини, встановлені в постанові Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/974/16, яка набрала законної сили.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за 2015 рік сума отриманого доходу від провадження господарської діяльності за рік склала 2 610 093,00 грн, сума документально підтверджених витрат за цей період - 2 536 313,00 грн, тобто сума чистого оподатковуваного доходу становила 73 780,00 грн.

Зазначене підтверджує той факт, що позивач задекларував за 2015 рік дохід вищий, ніж понесені витрати в межах господарської діяльності. Разом із тим, під категорію самозайнятих осіб з високим ступенем ризику підпадають особи, які декларують суми доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування. Відтак позивач не відноситься до категорії осіб з високим ступенем ризику.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції, що оскільки позивач відноситься до суб`єктів господарювання із середнім ступенем ризику, то відповідно до пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України планова документальна перевірка останнього повинна проводитись не частіше ніж раз на два календарних роки. Враховуючи те, що попередня перевірка позивача проведена в 2015 році, то спірний наказ про проведення перевірки у 2016 році прийнято контролюючим органом протиправно.

Касаційна скарга Тернопільської ОДПІ не спростовує правильність висновків, якими мотивована постанова суду апеляційної інстанції та не дає підстав вважати висновки суду апеляційної інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова