Справа № 140/2341/19
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2341/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (далі ТзОВ «Агротехніка», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.07.2019 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 07 по 20 травня 2019 року співробітниками ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Агротехніка» з питань дотримання податкового та іншого законодавства за вересень 2018 року, за результатами якої складено акт від 27.05.2019 №11267/03-20-14-04/21750952 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» ()». На вказаний акт позивачем були подані заперечення, у зв`язку з чим наказом ГУ ДФС у Волинській області №2240 від 21.06.2019 було призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань, що становили предмет заперечень №1-4/432 від 11.06.2019 на акт документальної позапланової перевірки ТзОВ «Агротехніка» №11267/03-20-14-04/21750952 від 27.05.2019. За результатами вказаної перевірки було складено акт №14097/14-04/21750952 від 05.07.2019 року, на підставі якого ГУ ДФС у Волинській області були сформовані податкові повідомлення-рішення форми «В4» від 10.07.2019 №, про визначення завищення від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 390 290,00 грн. та форми «Р» від 10.07.2019 № про збільшення суму грошового зобов`язання податку на прибуток підприємств на загальну суму 526 891,50 грн., з яких 351 261,00 грн. - збільшення податкового зобов`язання, 175 630,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Позивач вважає, що висновки акту та оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, оскільки акт перевірки не містить жодного доказу встановлення порушення позивачем вимог чинного законодавства при здійсненні та документальному оформленні відповідних господарських операцій, а усі висновки відповідача є лише припущеннями та висновками, що винесені внаслідок помилкового трактування обставин, перекручування фактів. Зокрема вказує, що обидва акти містять однакові хибні висновки податкового органу про те, що в ході проведення перевірок «не підтверджено факт здійснення господарських операцій», а саме факту поставки сої між ТзОВ «Агротехніка» та постачальником СВК «Три Колоси України» () у вересні 2018 року на загальну суму 1 951 448 грн., крім того ПДВ 390 290,00 грн. відповідно до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05.09.2018 та специфікації №1 і №2 до нього. В податковому обліку дані операції відображені наступним чином: згідно даних додатку №5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» (вх. від 19.02.2019 № ) ТзОВ «Агротехніка» по взаємовідносинах з СВК «Три Колоси України» у січні 2019 року задекларовано податковий кредит на загальну суму 2 341 737,80 грн., в т. ч. ПДВ 390 289.62 грн. Крім того, зазначає, що податковим органом в тексті актів перевірки підтверджено факт реєстрації в ЄРПН податкових накладних виписаних СВК «Три Колоси України» в адресу ТзОВ «Агротехніка» на загальну суму 2 341 737,80 грн., в т. ч. ПДВ 390 289,62 грн. Тобто, у відповідності до положень пункту 201.10 статті 201 ПК України у ТзОВ «Агротехніка» були достатні підстави для включення вищезгаданих податкових накладних до складу податкового кредиту. Також в ході проведення перевірок податковому органу було надано перелік необхідних документів, що підтверджують придбання, оплати та використання у господарській діяльності отриманих від СВК «Три Колоси України» товарів. Щодо посилань податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних позивач зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №816/1587/17 товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Твердження податкового органу про відсутність у СВК «Три Колоси України» власних чи орендованих основних засобів та відсутність даних про отримання вказаною особою послуг з перевезення товару не може бути підставою для висновків податкового органу про відсутність факту здійснення господарської операції за участю ТзОВ «Агротехніка», за результатами якої останнім було сформовано податковий кредит. Наведена в акті перевірки інформація про взаємовідносини СВК «Три Колоси України» з третіми особами СГ «Сумиагровектор», ТОВ «СНТК» з якими ТзОВ «Агротехніка» взагалі не здійснювало господарських операцій також не може бути правовою підставою для висновків органів ДФС щодо наявності в діях ТзОВ «Агротехніка» порушень норм та вимог чинного законодавства України. На думку позивача, незалежно від того чи мали чи ні місце порушення законодавства з боку СВК «Три Колоси України» податковий орган не має права стверджувати про порушення ТзОВ «Агротехніка» вимог податкового законодавства, оскільки в акті перевірки не наведено жодного доказу наявності порушень в діях саме ТзОВ «Агротехніка».

Крім того, надані позивачем первинні документи були перевірені податковим органом, однак ні в ході проведення перевірки, ні в актах перевірки відповідачем не заявлено жодних зауважень щодо повноти та правильності оформлення наданих документів, їх відповідності вимогам чинного законодавства України або стандартам бухгалтерського обліку. На підставі наведеного ТзОВ «Агротехніка» вважає податкові повідомлення-рішення від 10.07.2019 № та № протиправними та просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 22.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, призначено у даній справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву від 05.09.2019 представник відповідача не погоджується з позовними вимогами, оскільки вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. На думку представника відповідача господарські операції ТзОВ «Агротехніка» з СВК «Три Колоси України» не мали реального товарного характеру. Вважає, що наявність у ТзОВ «Агротехніка» документів (видаткових накладних), які відповідно до Податкового кодексу України є необхідними для формування складу витрат, що видані (складені) вказаними постачальниками, не є безумовною підставою для віднесення вартості товарів до складу витрат, у зв`язку з тим, що відомості, які містяться в таких накладних є недостовірними. Відтак, представлені ТзОВ «Агротехніка» до перевірки документи (видаткові накладні, платіжні документи, договори) не підтверджують факт придбання товарів, а тому не є свідченням реальності господарських операцій.

Зазначає, що перевіркою не підтверджено факт здійснення господарських операцій між ТзОВ «Агротехніка» та постачальником СВК «Три Колоси України» у вересні 2018 року на загальну суму 1 951 448 грн., крім того ПДВ 390 290 грн., в зв`язку з чим в ході перевірки встановлено порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, статті 198, статті 201 Податкового Кодексу України (далі ПК України), в результаті чого ТзОВ «Агротехніка» завищено податковий кредит на суму 390 290 грн. за січень 2019 року, що призвело до завищення рядка 19 (від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) на суму 390 290 грн. Крім того, ході проведення перевірки підприємством не було надано документів, які підтверджують, фактичне джерело походження товарів, відображених в бухгалтерському обліку 10.09.2018, як таких, що отримані від СВК «Три Колоси Україна».

Разом з тим, в ході проведення перевірки встановлено факт подальшого використання в господарській діяльності ТзОВ «Агротехніка» товарів аналогічних до тих, що отримані від СВК «Три Колоси Україна», та відображені 10.09.2018 у бухгалтерському обліку ТзОВ «Агротехніка» на суму 1 951 448,17 грн. шляхом збільшення її вартості, а так як походження даних товарів не встановлено, то товари загальною вартістю 1 951 448,17 грн. відповідають визначенню безоплатно отриманих відповідно до вимог підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

В порушення вимог пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/4186 ТзОВ «Агротехніка» занижено суму інших операційних доходів фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2018 рік на 1 951 448 грн. в сумі справедливої вартості безоплатно отриманих оборотних активів (сої) та в порушення пункту 134.1 статті 134., підпункту 135.1.1, пункту 135.1 статті 135 ПК України занижено об`єкт оподаткування податку на прибуток всього в сумі 1 951 448 грн. грн. та занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті в сумі 351 261 грн.

Враховуючи зазначене, ГУ ДФС у Волинській області вважає позовну заяву ТзОВ «Агротехніка» безпідставною та просить суд відмовити в задоволенні позову та проводити розгляд справи за участю сторін.

Ухвалою суду від 06.09.2019 в задоволенні клопотання ГУ ДФС у Волинській області про розгляд справи за участю сторін відмовлено.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що в період з 07 по 20 травня 2019 року співробітниками Головного управління ДФС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Агротехніка» з питань дотримання податкового та іншого законодавства за вересень 2018 року.

За результатами перевірки складений акт від 27.05.2019 №11267/03-20-14-04/21750952 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» ()» на який позивачем були подані письмові заперечення.

На цій підставі ГУ ДФС у Волинській області наказом №2240 від 21.06.2019 було призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Агротехніка» з питань, що становили предмет заперечень №1-4/432 від 11.06.2019 на акт документальної позапланової перевірки ТзОВ «Агротехніка» №11267/03-20-14-04/21750952 від 27.05.2019.

За результатами вказаної перевірки складено акт №14097/14-04/21750952 від 05.07.2019 року, яким встановлено порушення позивачем, зокрема:

- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України, в результаті ТзОВ «Агротехніка» завищено податковий кредит на загальну суму 390 290,00 грн. за січень 2019 року, що призвело до завищення рядка 19 (від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) на суму 166 527 грн., рядка 21 (сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) на суму 390 290 грн.;

- пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.1.1 пункту 135.1 статті 135 ПК України, та пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 N290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за N860/4153, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті всього в сумі 351 261 грн., в т. ч. за 4 квартал 2018 року в сумі 351 261 грн.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення: форми «В4» від 10.07.2019 №, про визначення завищення від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 390 290,00 грн. та форми «Р» від 10.07.2019 № про збільшення суму грошового зобов`язання податку на прибуток підприємств на загальну суму 526 891,50 грн., з яких 351 261,00 грн. - збільшення податкового зобов`язання, 175 630,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134 ПК України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (статті 135 ПК України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників)

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік та фінансову звітність ґрунтується, зокрема на таких принципах:

повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарської операції та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі (абзац другий); превалювання сутності над формою - операції обліковується відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (абзац сьомий);

Відповідно до пункту 3 розділу III Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №1 фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою).

Положенням (Стандартом) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженим наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 (далі П(С)БО 15 «Дохід») передбачено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до пункту 7 П(С)БО 15 «Дохід» доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка ) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); Б) інші операційні доходи; фінансові доходи; Г) інші доходи.

Згідно із частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти таких висновків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Вказані правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 11.09.2018 (справи №826/15653, №805/2316/16-а), від 19.09.2018 (справа №2а-2104/12/1370) та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи.

Судом встановлено, що підставою для донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток стало заниження ТзОВ «Агротехніка» інших доходів на суму безоплатно отриманих оборотних активів (сої) в розмірі 1 951 448 грн.

Зокрема, в ході проведення перевірок контролюючим органом «не підтверджено факт здійснення господарських операцій», а саме факту поставки сої між ТзОВ «АГРОТЕХНІКА» та постачальником СВК «Три Колоси України» () у вересні 2018 року на загальну суму 1 951 448 грн., крім того ПДВ 390 290,00 грн. відповідно до договору поставки № КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05.09.2018 року та специфікації №1 і №2 до нього.

Так, з акту перевірки від 27.05.2019 №11267/03-20-14-04/21750952 слідує, що ГУ ДФС у Волинській області в перевіряємий період вересень 2018 року встановило, що на адресу ТзОВ «Агротехніка» згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних СВК «Три Колоси України» виписано податкові накладні на придбання сої у кількості 218,854 тон на загальну суму 2 341 737,80 грн., в т. ч. ПДВ 390 289,62 грн.

В податковому обліку дана господарська операція відображена в податковій декларації з ПДВ за січень 2018 року, а саме в додатку №5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів» ТзОВ «Агротехніка» по взаємовідносинах з СВК «Три Колоси України» у січні 2019 року задекларовано податковий кредит на загальну суму 2 341 737,80 грн., в т. ч. ПДВ 390 289,62 грн. по придбанню у вересні 2018 року сої урожаю 2018 року.

Для підтвердження відображення даної господарської операції в ході проведення перевірки платником податків було надано договір купівлі-продажу №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05.09.2018, згідно умов якого СВК «Три Колоси України» (Продавець) зобов`язується поставляти ТзОВ «Агротехніка» (Покупцю) товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах цього договору.

Поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, одиниця виміру, ціна товару визначаються у специфікаціях на товар, підписаних уповноваженими особами представниками сторін.

Передача товару покупцеві здійснюється згідно правил «Інкотермс - 2010», умови поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в специфікації.

Постачальник зобов`язується надати в момент передачі товару покупцю належно оформлені документи: оригінал накладних; оригінали товарно- транспортних накладних; податкову накладну, складену в електронній формі, з дотриманням встановлених законом вимог щодо її оформлення і реєстрації; завірені копії договорів та заявок на перевезення товару; інші документи, вказані у підписаній специфікації.

Товар приймається за кількістю та якістю в місці, куди Товар поставляється, на підставі транспортних накладних та інших супровідних документів, які підтверджують якість та повноту Товару.

Так, ТзОВ «Агротехніка» для перевірки на приймання товару (соя урожаю 2018 року) надано видаткові накладні від 10.09.2018 №37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44 на загальну суму 2 341 737,80 грн.

Згідно видаткових накладних товарно-матеріальні цінності відвантажив (підпис накладної від постачальника) ОСОБА_1 , отримав від постачальника (підпис накладної від постачальника) ОСОБА_2 .

Для перевірки надано специфікації №1, №2 до договору поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05.09.2018, де вказано постачальник: CРT «Три Колоси України», Покупець ТзОВ «Агротехніка». За специфікацією №1 предметом поставки є: соя урожаю 2018 року у кількості 35 т., вартістю 374 500 грн. в т. ч. ПДВ. Передача товару по даній специфікації здійснюється на умовах СРТ за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Чаруків, вул. Вокзальна, 156. За специфікацією №2 предметом поставки є: соя урожаю 2018 року у кількості 185 тон вартістю 1 979 500,00 грн., в т. ч. ПДВ; передача товару по даній специфікації здійснюється на умовах CРT за адресою: Волинська область, Турійський район, смт. Турійськ, вул. Паралельна, 33 (а. с. 58-63).

В даних специфікаціях вказано, що Постачальник заявляє та гарантує, що є виробником товару.

Оплата за товар (сою) здійснено згідно виставлених рахунків, що підтверджується платіжними дорученнями №17059 від 14.09.2018, №17112 від 20.09.2018, №17129 від 24.09.2018, №17255, №17256, №17257 від 09.10.2018, №17309, №17310, №17311 від 16.10.2018, №18053 від 18.12.2018 (а. с. 80-89).

ГУ ДФС у Волинській області на адресу ТзОВ «Агротехніка» надіслано запит про надання пояснень та їх документального підтвердження №2929/10/03-20-14-04-11 від 29.01.2019.

У відповідь на вказаний запит ТзОВ «Агротехніка» на підтвердження факту, що СВК «Три Колоси України» є виробником товару, відповідно до договору купівлі - продажу №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05.09.2018 було надано підтверджуючі документи.

Однак, як зазначає відповідач, згідно інформаційних баз контролюючого органу встановлено, що СВК «Три Колоси України» не подавало за 2018 рік звітність по земельному податку та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності та не є платником фіксованого сільськогосподарського податку; згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно об`єктів нерухомості по СВК «Три Колоси України» відсутні; згідно даних НАІС УДАІ МВС у СВК «Три Колоси України» відсутні транспортні засоби; згідно баз даних АІС «Податковий блок» у СВК «Три Колоси України» відсутні власні чи орендовані основні засоби, що на думку контролюючого органу не підтверджує факт вирощування СВК «Три Колоси України» сої.

У відзиві по позовну заяву відповідач звертає увагу на те, що ТзОВ «Агротехніка» не надано відповіді та/або копій відповідних документів на письмовий запит від 26.06.2019, наданий в ході проведення перевірки щодо надання документи (завірені копії), що засвідчують факт транспортування ТМЦ від СВК «Три Колоси Україна» до ТзОВ «Агротехніка», заїзду транспортних засобів на територію підприємства (місце розвантаження ТМЦ) (журнал обліку транспортних засобів на контрольному пункті проїзду та інше), іншої фіксації транспортних засобів, водіїв, що здійснювали доставку ТМЦ від СВК «Три Колоси Україна», складські квитанції із зазначенням транспортних засобів та ін. Крім того, передача товару, згідно специфікацій до договору, здійснювалася на умовах СРТ транспортом постачальника, проте за даними баз даних НАІС ДЦАІ МВС у СВК «Три Колоси України» відсутні зареєстровані транспортні засоби. Послуги з транспортування, згідно даних ЄРПН не отримувались, що свідчить про відсутність у СВК «Три Колоси України» власних чи орендованих транспортних засобів, отриманих послуг перевезення товару, ненаданням в ході проведення перевірки ТзОВ «Агротехніка» ТТН, тому не підтверджено факт перевезення ТМЦ від СВК «Три Колоси України» до ТзОВ «Агротехніка», а надані платником податків первинні документи щодо підтвердження здійснення операцій з СВК «Три Колоси України», складені без мети настання реальних наслідків та фактичного здійснення господарської операції, а лише для надання податкової вигоди ТзОВ «Агротехніка».

Однак, на переконання суду, дані твердження відповідача не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.

Як встановлено матеріалами справи, між ТзОВ «Агротехніка» та постачальником СВК «Три Колоси України» у вересні 2018 року здійснено поставку сої на загальну суму 1 951 448 грн., крім того ПДВ 390 290 грн., яка була використана в господарській діяльності позивача, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Разом з тим, в ході проведення перевірки встановлено факт подальшого використання в господарській діяльності ТзОВ «Агротехніка» товарів аналогічних до тих, що отримані від СВК «Три Колоси Україна» та відображені 10.09.2018 у бухгалтерському обліку ТзОВ «Агротехніка» на 1 951 448,17 грн. шляхом збільшення її вартості.

Крім того, ТзОВ «Агротехніка» в ході перевірки податковому органу було надано перелік необхідних документів, що підтверджують придбання, оплату та використання у господарській діяльності отриманих від СВК «Три Колоси України» товарів.

Зокрема, для перевірки було надано договір поставки №КВ-ВЗ-2-2-1959 від 05.09.2018 та специфікації №1 та №2 до нього; видаткові накладні (на підтвердження факту передачі товару), платіжні доручення (на підтвердження факту оплати товару), накладні на переміщення придбаної у СВК «Три Колоси України» сої зі складів у екструдерний цех для наступної переробки; звіти з виробництва екструдованої сої, яка в подальшому використовується для виробництва комбікормів; завдання на виробництво комбікормів, з використанням екструдованої сої. Факт надання Позивачем вказаних документів та їх опрацювання представниками податкового органу в ході проведення перевірок відображено в актах перевірок.

Придбана у СВК «Три Колоси України» соя була у повному обсязі перероблена ТзОВ «Агротехніка» в екструдовану сою та використана в якості сировини для виготовлення комбікормів, відповідно до основного виду діяльності позивача згідно КВЕД 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах.

При цьому, як слідує з акта перевірки у відповідача не було зауважень щодо повноти та правильності оформлення наданих позивачем первинних документів, їх відповідності вимогам чинного законодавства України або стандартам бухгалтерського обліку.

Водночас, в противагу цьому, контролюючий орган зробив висновок про нереальність здійснення згаданих господарських операцій, які ґрунтувалися на тому, що СВК «Три Колоси Україна» не могло здійснювати поставку товарно-матеріальних цінностей позивачу з наступних підстав: відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв`язку з відсутністю необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів; неможливість фактичного здійснення цими контрагентами господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №816/1587/17 (постанова від 17.04.2018) товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду відображеній у постанові від 16.05.2018 у справі № 2а-0870/12052/11 не може вважатися обґрунтованим висновок про не підтвердження факту поставки у зв`язку з відсутністю товарно-транспортних накладних або неналежним їх оформленням, оскільки за умови наявності інших належних доказів товарності, ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування податкового кредиту. Чинним законодавством України передбачено обов`язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення.

Крім того, твердження податкового органу про відсутність у СВК «Три Колоси України» власних чи орендованих основних засобів та відсутність даних про отримання вказаною особою послуг з перевезення товару не може бути підставою для висновків податкового органу про відсутність факту здійснення господарської операції за участю ТзОВ «Агротехніка», за результатами якої останнім було сформовано податковий кредит.

Наведена в акті перевірки інформація про взаємовідносини СВК «Три Колоси України» з рядом третіх осіб (СГ «Сумиагровектор» та ТзОВ «СНТК») з якими ТзОВ «Агротехніка» взагалі не здійснювало господарських операцій також не може бути правовою підставою для висновків органів ДФС щодо наявності в діях ТзОВ «Агротехніка» порушень норм та вимог чинного законодавства України.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Така правова позиція була визначена Верховним Судом у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, порушення платником податку-постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі №815/3526/17).

Таким чином, суд зазначає, що незалежно від того чи мали чи ні місце порушення законодавства з боку СВК «Три Колоси України» податковий орган не має права стверджувати про порушення ТзОВ «Агротехніка» вимог податкового законодавства, оскільки в акті перевірки не наведено жодного доказу наявності порушень в діях саме ТзОВ «Агротехніка».

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «<...> Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень .

Як встановлено нормами податкового законодавства, податкова накладна є звітним та одночасно розрахунковим документом. Наявність податкових накладних дійсно є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Статтею 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-ХІV) (в редакції, чинній на момент здійснення господарських операцій) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

Суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено, що господарські операції між ТзОВ «Агротехніка» та СВК «Три Колоси України», по яких позивач формував податковий кредит та витрати, не носили реального характеру, оскільки позивач надав належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують факт здійснення господарських операцій та отримання товару в межах здійснення господарської діяльності позивача.

При вирішенні даного спору суд не бере до уваги посилання відповідача на витяги з податкової інформації щодо контрагентів позивача. Суд зазначає, що факт порушення контрагентами своїх податкових зобов`язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкових зобов`язань.

Разом з тим, спрямованість господарських операцій позивача на реальне настання правових наслідків підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналіз норм Податкового кодексу України вказує на той факт, що у його змісті не міститься норм, які б покладали відповідальність на платника податку - покупця товару (послуг), щодо обов`язку здійснювати контроль за дотриманням постачальниками вимог законодавства при здійсненні господарської діяльності, декларуванні ними податкової звітності.

Недобросовісність платника податків має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 77 КАС України податковим органом не надано, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку, що документи, надані позивачем на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій, надані позивачем первинні документи є достатніми та вичерпними для такого висновку, оскільки предметом спору в цій справі є підтвердження обставин реальності відображення у податковому обліку господарських операцій, які фактично знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом стосовно врахування реального часу їх здійснення, наявності матеріальних та трудових ресурсів, основних засобів для здійснення відповідної господарської діяльності, що свідчить реальність правових наслідків за такими господарськими операціями.

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає, що доводи позивача, викладені в позові, підтверджуються встановленими в ході розгляду обставинами та нормами законодавства.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що викладені в акті перевірки висновки податкового органу не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин у справі по суті, відтак позов підлягає до задоволення шляхом прийняття рішення про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.07.2019 № та №.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 19 210,00 грн., сплачений згідно з платіжним дорученням №1986 від 16.08.2019.

Керуючись статтями 243-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 10.07.2019 № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області (43000, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 39400859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, 11, ідентифікаційний код 21750952) судові витрати в розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський