Справа № 420/4869/19
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4869/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Сокуренко І.А. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність щодо затримки виконання постанови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України в Одеській області, щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду, в справі №815/424/14 від 10.02.2015 року - з поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, з 10.02.2015 року;

- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області (), нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/424/14 від 10.02.2015 року, про поновлення на посаді, оперуповноваженого сектору карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 - 4503,86 грн. (чотири тисячі п`ятсот три гривні вісімдесят шість копійок);

- встановити ГУМВС України в Одеській області строк для подачі звіту про виконання судового рішення протягом 10 робочих днів, з дня набрання рішенням законної сили.

Адміністративний позов з урахуванням уточнень обґрунтовано наступним

Позивач зазначає, що після незаконного звільнення з органів внутрішніх справ України, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року по справі №815/424/14, поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 23 грудня 2013 року та стягнуто з Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік у розмірі 27023,16 грн. (двадцять сім тисяч двадцять три гривні 16 копійок). Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 2251,93 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят одна гривня 93 копійки) підлягало негайному виконанню.

Проте, позивач наголошує на тому, що постанова суду в частині, яка підлягала негайному виконанню, була виконана відповідачем лише 26.03.2015 року, шляхом прийняття наказу ГУМВС України в Одеській області №195 о/с від 26.03.2015 року. У зв`язку з тим, що з вини Головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_1 не був своєчасно поновлений на посаді, позивач вважає, що має місце затримка виконання рішення суду, яка підлягає оплаті роботодавцем.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, позивач посилається на тривалий час розгляду адміністративних справ у судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях у справах №815/6861/15 та №815/714/16 за позовом ОСОБА_1 до ГУМВС України в Одеській області.

Процесуальні дії

Ухвалою судді від 19 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 11 вересня 2019 року.

26 вересня 2019 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи відзив на уточнену позовну заяву (вхід. №34191/19 від 20.09.2019 року).

Відзив на уточнений адміністративний позов обґрунтовано наступним

ГУМВС України в Одеській області не погоджується з твердженнями викладеними в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 та вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідач зазначає, що грошове забезпечення ОСОБА_1 отримував безпосередньо в Суворовському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що безпосередньо здійснювало замовлення цих коштів з МВС України через ГУМВС України в Одеській області, а тому відповідач вважає, що вимога щодо зобов`язання ГУМВС України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/424/14 від 10.02.2015 року не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових правовідносинах з ГУМВС України в Одеській області.

Також, відповідач вважає, що не може йти мова про жодну протиправну бездіяльність, оскільки ГУМВС України в Одеській області дійсно бажало виконати рішення як можна швидше, але через те, що воно було отримане 19.02.2015 року, не було об`єктивної можливості виконати його саме в день ухвалення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача відносно задоволення позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на уточнену позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася уточнена позовна заяв та відзив на уточнену позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Позивач з 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом №89 о/с від 18 серпня 2009 року, ОСОБА_1 призначений на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

На підставі наказів ГУ МВС України в Одеській області №2981 від 26.11.2013 року та №705 о/с від 16.12.2013 року, капітана міліції ОСОБА_1 (М -185560 ), оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 23 грудня 2013 року звільнено з органів внутрішніх справ.

Не погоджуючись з наказами ГУ МВС України в Одеській області №2981 від 26.11.2013 року та №705 від 16.12.2013 року, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до адміністративному суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року по справі №815/424/14:

- адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю;

- визнано протиправним та скасовано наказ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 26.11.2013 року № 864 Про клопотання щодо звільнення працівника Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 26.11.2013 року № 2981 "Про покарання працівника Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області" про звільнення оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 16.12.2013 року № 705 о/с - в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 (М -185560 ), оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 23 грудня 2013 року;

- поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 23 грудня 2013 року;

- стягнуто з Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік у розмірі 27023,16 грн. (двадцять сім тисяч двадцять три гривні 16 копійок);

- постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 2251,93 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят одна гривня 93 копійки), допущено до негайного виконання (а.с.14-26).

Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року набрала законної сили 16 червня 2015 року.

11 лютого 2015 року Одеським окружним адміністративним судом видано два виконавчих листа в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 2251,93 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят одна гривня 93 копійки) (а.с.12).

Згідно витягу з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №195 о/с від 26 березня 2015 року, на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року, постанови про відкриття виконавчого провадження Головного управління юстиції в Одеській області ВП №46520363 від 13.02.2015 року та висновку ГУМВС України в області від 24.03.2015 року, відмінено пункт наказу ГУМВС України в Одеській області №705 о/с від 16 грудня 2013 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М -185560 ), оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 23 грудня 2013 року (а.с.13).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Суворовський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області з 11.11.2015 року перебуває в стані припинення.

З огляду на викладене, вважаючи протиправною бездіяльність ГУМВС України в Одеській області щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року по справі №815/424/14 щодо поновлення позивача на посаді в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті Кодексу законів про працю України, введеного в дію з 01.06.1972 Законом Української РСР №322-VIII від 10.12.1971 року, цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з приписами статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року (далі - Закон №108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ст.2 Закону №108/95-ВР, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Статтею 22 Закону №108/95-ВР встановлено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст.27 Закону №108/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи, фактичне виконання Головним управлінням МВС України в Одеській області постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі №815/424/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 2251,93 грн., яка підлягала негайному виконанню, відбулося лише 26 березня 2015 року, що підтверджується витягом з наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області №195 о/с від 26.03.2015 року (а.с.13).

При цьому, в якості підстави, що зумовила несвоєчасне виконання судового рішення у справі №815/424/14, представник ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області вказав на те, що ОСОБА_1 не перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, а тому ГУМВС України в Одеській області не знало яким чином було ухвалено рішення, що саме було зобов`язано ГУМВС України в Одеській області зробити, до того моменту як рішення було ним отримано.

Однак, суд критично відноситься до таких тверджень представника ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, оскільки накази про звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 №2981 від 26.11.2013 року та №705 о/с від 16.12.2013 року, які були скасовані постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року в справі №815/424/14, були прийняті саме Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 також здійснювалась Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, а тому виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області повинно було бути здійснено саме Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області шляхом прийняття відповідного наказу.

До того ж в матеріалах справи наявний виконавчий лист №815/424/14, який було видано Одеським окружним адміністративним судом 11 лютого 2015 року, в якому боржником зазначено - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (а.с.12).

Щодо посилання представника відповідача на необізнаність ухваленого в судовому засіданні рішення та як наслідок неможливість вчасного його виконання, суд також відноситься критично, оскільки одним з відповідачів по справі №815/424/14 було Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, та відповідно в тексті постанови від 10 лютого 2015 року по вищевказаній справі зазначено, що представники відповідачів - ГУМВС України в Одеській області та Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно ч.2 ст.371 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Слід зауважити на рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі в ГУМВС України в Одеській області, як повноважного органу, виник обов`язок щодо його виконання.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.03.2018 року по справі №2а-11523/10/1370 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/72965551).

З огляду на викладене суд вважає, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Як було встановлено судом, постанову Одеського окружного адміністративного суду винесено 10.02.2015 року та набрала законної сили 16.06.2015 року, а наказ ГУМВС України в Одеській області на виконання зазначеного рішення суду було видано 26.03.2015 року, таким чином, час затримки з моменту набрання постановою законної сили по момент фактичного поновлення позивача на посаді складає 44 дні.

З приводу суми, що підлягає стягненню за час затримки виконання рішення суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

В постанові Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року по справі №815/424/14 судом було встановлено, що середньоденний заробіток (середньоденне грошове забезпечення) позивача складає 103,36 грн.

Як було встановлено судом, час затримки виконання постанови від 10.02.2015 року до моменту фактичного поновлення на посаді позивача, складає 44 дні, а тому середній заробіток за час затримки виконання постанови суду, який підлягає стягненню з ГУМВС України в Одеській області складає - 4503,86 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 виплачувалися будь які кошти за час затримки виконання судового рішення.

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУМВС України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 року по справі №815/424/14 підлягають задоволенню.

В прохальній частині позовної заяви позивач також просить суд встановити ГУМВС України в Одеській області строк для подачі звіту про виконання судового рішення протягом 10 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання ГУМВС України в Одеській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог, проте в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи усі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність щодо затримки виконання постанови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду в справі №815/424/14 від 10.02.2015 року - з поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, з 10.02.2015 року.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області () нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/424/14 від 10.02.2015 року про поновлення на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ОСОБА_1 - 4 503 грн. 86 коп. (чотири тисячі п`ятсот три гривні вісімдесят шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 21 жовтня 2019 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.