Справа № 1.380.2019.001271
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9030/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року в справі №1.380.2019.001271 (головуючий суддя Качур Р.П., час ухвалення 12:39, повний текст рішення виготовлений 29.07.2019, м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ЛВ0716/1097/АВ/ФС від 05 березня на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 125 190, 00 грн.

Рішенням від 17 липня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправною та скасував постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 05.03.2019 № ЛВ0716/1097/АВ/ФС про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 125190 (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) гривень.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції невірно проаналізував обставини справи, адже допуск позивачем працівника ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудових відносин підтверджується належними доказами, а саме: поясненнями ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактом перебування останньою в приміщенні кухні кафе, який зафіксовано засобами фототехніки.

Натомість суд першої інстанції взяв до уваги цивільно-правовий договір №2 від 10.02.2019, який був наданий в ході інспекційного відвідування 12.02.2019, без підтверджуючих документів, які б свідчили про суми винагороди, нараховані фізичним особам за цивільно-правовим договором за виконання роботи (надані послуги). Також ФОП ОСОБА_1 не було надано акта прийому наданих послуг до цивільно-правового договору №2. Такий вперше було долучено лише до адміністративного позову.

Щодо покликання суду першої інстанції на постанову Буського районного суду Львівської області від 24.05.2019 №440/780/19, згідно з якою суд постановив провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрити за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, апелянт вважає безпідставним, оскільки викладений у вказаній постанові висновок про існування між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 цивільно-правових відносин, а не трудових, є хибним.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач заперечила вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням Держпраці у Львівській області, на підставі наказу від 08.02.2019 №0277-П (а.с. 58) та направлення від 08.02.2019 № 0277 у період з 11.02.2019 по 12.02.2019 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка використовує найману працю.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 12.02.2019 №ЛВ0716/1097/АВ (а.с.62-67), в якому зафіксовано порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Вказане порушення полягає у тому, що в кафе «Затишок» у приміщенні кухні перебувала ОСОБА_2 , яка була в робочій формі (фартуху), і, на думку перевіряючого органу, її було допущено до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

ОСОБА_2 надала письмові пояснення щодо підстав її перебування в приміщенні кухні кафе «Затишок» (а.с. 60). У наданому письмовому поясненні зазначено, що вона стажується у ФОП ОСОБА_1 з 10.02.2019 на посаді посудомийки.

Також ФОП ОСОБА_1 11.02.2019 надано письмове пояснення (а.с. 61), в якому зазначено, що ОСОБА_2 перебуває на стажуванні з 10.02.2019.

12.02.2019 ФОП ОСОБА_1 надано цивільно-правовий договір № 2 від 10.02.2019 (а.с. 20), укладений з ОСОБА_2 на виконання робіт: миття вікон 1-го та 2-го поверху в кафе, прання тюль та штор, прасування та оформлення вікон, генеральне прибирання санвузла кафе. Пунктом 1.4 зазначеного договору передбачено, що факт надання відповідних послуг з боку ОСОБА_2 засвідчуватиметься актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Вартість послуг за цим договором становить 2000 грн.

За наслідками проведеної перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 27.10.2017 року винесено припис про усунення виявлених порушень від 12.02.2019 № ЛВ0716/1097/АВ/П (а.с. 35-36), відповідно до якого позивачу приписано усунути порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Наказом від 20.02.2019 № 3 ФОП ОСОБА_1 прийнято на роботу за сумісництвом ОСОБА_2 посудомийкою з 21.02.2019 (а.с. 71).

У подальшому відповідачем 05.03.2019 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ0716/1097/АВ/ФС (а.с. 37) якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190 грн за порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Не погоджуючись із такою постановою, вважаючи її протиправною та прийнятою без врахування пояснень, наданих позивачем та всіх обставин, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів факту використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці особи та фактичного допуску до роботи без оформлення трудового договору (контракту) з ФОП.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з п.7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (надалі - Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі, зокрема, проведення інспекційних відвідувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з підпунктом 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією ДФС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.

Відповідно до п.19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

З матеріалів справи судом встановлено, що при проведенні інспекторами праці інспекційного відвідування виявлено, що ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності не уклала трудовий договір з працівником ОСОБА_2 , яка виконувала роботу посудомийки, чим порушила вимоги ч.3 ст.24 КЗпП України.

Ч.3 ст.24 КЗпП України передбачає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, підставою для застосування штрафних санкцій, абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, є факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але для цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами ЦК України.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

Висновки аналогічного змісту також викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17 та від 26 вересня 2018 року у справі №822/723/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2019 року між ОСОБА_2 (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) було укладено цивільно-правовий договір № 2, в силу якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи), а саме - миття вікон першого та другого поверху в кафе за адресою: АДРЕСА_1 ; прання тюль та штор, прасування та оформлення вікон належним чином; генеральне прибирання санвузла кафе. Відповідно до пункту 1.4 зазначеного договору передбачено, що факт надання відповідних послуг з боку ОСОБА_2 засвідчуватиметься актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Вартість послуг за цим договором становить 2000 грн.

Таким чином, предметом вказаного договору про надання послуг є виконання працівником певного визначеного обсягу роботи, за наслідками виконання якої замовник зобов`язувався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці.

Зазначені обставини також встановлені долученою до матеріалів справи постановою Буського районного суду Львівської області від 24.05.2019 у справі №440/780/19, яка винесена за результатами розгляду матеріалів, які надійшли від Головного управління Держпраці у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення ч.3 ст. 41 КУпАП.

У цій справі суд також вказав на те, що письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доводять фактичного допуску працівника до роботи.

Таким чином, у спірних правовідносинах цивільно-правові договір між позивачем та ОСОБА_2 укладався для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці; у зв`язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між позивачем та відповідним працівником припинилися.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що укладена угода не містять обов`язку виконавця дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, обов`язку підприємства забезпечувати виконавця матеріально-технічною базою, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Факт належного надання ОСОБА_2 послуг (робіт), зазначених у цивільно-правовій угоді, та оплата таких ФОП ОСОБА_1 стверджується актом прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 2 (а.с. 21), який підписаний двома сторонами договору.

Також позивач долучив до матеріалів справи належним чином завірену копію Звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а якій вказано винагороду в розмірі 2000 грн, нараховану ОСОБА_2 , за надання нею послуг, передбачених цивільно-правовою угодою.

Щодо наданих представником відповідача в якості доказу у справі фотографій, які містяться на DVD диску № MOGXPR-858 (а.с. 79), то суд першої інстанції надав їм правильну правову оцінку, зазначивши, що зображення на фотографіях ОСОБА_2 у фартуху в приміщення кухні, не доводить виконання нею трудових обов`язків посудомийки.

З приводу заперечень скаржника щодо покликання суду першої інстанції на постанову Буського районного суду Львівської області від 24.05.2019 у справі №440/780/19, колегія суддів зазначає наступне.

Ч.1 ст.265 КЗпП України передбачає, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом ч.3,4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 ГК України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Колегія суддів звертає увагу, що штраф, передбачений ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф, передбачений ч.3 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, ст.265 КЗпП України і ст.41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року.

Вказаний закон передбачав введення ст.265 КЗпП України фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість ст.41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог закону іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Разом з тим, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КзПП України та ч.3 ст.41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

В обох випадках у санкціях статті передбачений один й той самий вид стягнення - штраф у грошовій формі. Тобто, обидві відповідальності, передбачені абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП, є за своєю сутністю штрафними (каральними), і жодна з них не має ознаки правовідновленої (компенсаційної) відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №814/2156/16 (адміністративне провадження № К/9901/17864/18) та від 22 квітня 2019 року у справі №806/2143/18 (адміністративне провадження №К/9901/4571/19), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, управлінням Держпраці у Львівській області за допуск позивачем фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ716/1097/АВ/П/ПТ від 02.05.2019 та направлено адміністративні матеріали до Буського районного суду Львівської області для прийняття рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Постановою Буського районного суду Львівської області від 24 травня 2019 року у справі №440/780/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вказана постанова суду набрала законної сили 05.06.2019 та відповідно до приписів ч.4 ст.78 КАС України має преюдиціальний характер.

Враховуючи усе вищенаведене, а також те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів факту використання ФОП ОСОБА_1 найманої праці та фактичного допуску до роботи ОСОБА_2 без оформлення трудового договору, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що постанова Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ0716/1097/АВ/ФС від 05.03.2019 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125 190, 00 грн є протиправною та підлягає скасуванню. Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року в справі №1.380.2019.001271 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 22.10.2019.