Справа № 260/14/19
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 рокум. Ужгород№ 260/14/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С. А.

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з`явився;

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Яблонського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просить:

визнати незаконним та скасувати п. 1 Наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 2354 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Перечинського відділення ГУНП", яким на інспектора СРПП № 3 Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції, ОСОБА_2 , накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України;

визнати незаконним та скасувати п. 6 Наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 250 о/с від 03.12.2018 року, яким реалізовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в Національній поліції України інспектора СРПП № 3 Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції, ОСОБА_2 ;

поновити ОСОБА_2 на службі в Національній поліції України;

стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток у вигляді вимушеного прогулу за весь період розгляду справи на момент винесення рішення;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказами ГУНП в Закарпатській області № 2354 від 30 листопада 2018 року та № 250 о/с від 03.12.2018 р. його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Підставою для прийняття таких рішень був висновок службового розслідування, яким встановлено скоєння окремими працівниками Перечинського відділення Ужгородського відділу поліції ГУНП вчинків, що компрометують їх як поліцейських та дискредитують поліцію в цілому і проявилися у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди від групи осіб за не притягнення їх до адміністративної відповідальності, а також негідну поведінку під час проведення службового розслідування. Такі рішення відповідача вважає протиправними, оскільки дисциплінарне стягнення за фактом учинення кримінального правопорушення можливе тільки після закінчення кримінального провадження та набрання рішенням суду законної сили. Вказує на те, що в період з 29 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року перебував на лікарняному, а відповідно до ст. 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» такі стягнення як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, та просила суд їх задовольнити.

В засіданні суду представник відповідача проти позову заперечив, обґрунтовуючи обставинами, наведеними у поданому відзиві (а.с. 37-48). Так, зокрема, зазначив, що за результатами проведеного службового розслідування за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди окремими працівниками Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП встановлено факт об`єднання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у злочинну групу з метою матеріального збагачення, а також вимагання та отримання в період з листопада 2017 року по червень 2018 року неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у громадян за непритягнення їх до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. У зв`язку з чим, в тому числі, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за скоєння вчинків, які компрометують його як поліцейського та дискредитують поліцію в цілому. Вважає безпідставними посилання позивача на недоведеність його вини у скоєнні кримінального правопорушення, оскільки його звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку, а відсутність вироку у кримінальній справі не виключає наявність в його діях підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 проходив службу в органах Національної поліції та на момент звільнення перебував на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області) «Про призначення судового розслідування та відсторонення від виконання службових обов`язків» від 27 листопада 2018 року № 2318 у зв`язку з виявленням відкриття кримінальних проваджень за фактом причетності поліцейських ГРПП Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, серед яких також ОСОБА_2 , до вчинення кримінальних правопорушень призначено службове розслідування (а.с. 54-55, Т.І).

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок від 28 листопада 2018 року, затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, вважати такими, що підтвердилися (а.с. 107-117, Т.І).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 30 листопада 2018 р. № 2354 за порушення вимог ст. 1 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції» та Наказу МВС України від 09 листопада 2016 р. №1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», що призвело до скоєння вчинків, в тому числі, ОСОБА_2 , які компрометують його, як поліцейського та дискредитують поліцію в цілому і проявилися у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди від гр.гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за непритягнення їх до адміністративної відповідальності, а також негідну поведінку, як поліцейського під час проведення службового розслідування, поліцейського СРПП № 3 Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_2 , відповідно до пп. 7 п. 3 ст. 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» звільнено зі служби в поліції (а.с. 15-16, Т.І).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 03 грудня 2018 року № 250 о/с, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_2 , інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з 03 грудня 2018 року (а.с. 17, Т. І).

Вважаючи вищезазначені рішення ГУНП в Закарпатській області протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству та порушують трудові права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо законності звільнення позивача з займаної посади, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580).

Так, згідно ст. 3 Закону № 580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Стаття 18 Закону № 580 регламентує основні обов`язки поліцейських, серед яких, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1179 від 09 листопада 2016 р., під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, серед іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Вищезазначені вимоги щодо етичної поведінки поліцейських кореспондуються також з нормами ст.ст. 37, 38 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014. Так, зокрема, ч. 1 ст. 38 вказаного законодавчого акту передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

За приписами чч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» № 2337-VIII від 15 березня 2018 р. (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

При цьому дисциплінарним проступком в розумінні ст. 12 Дисциплінарного статуту є протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків до поліцейського застосовують дисциплінарне стягнення.

Положеннями ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція № 230) (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виявленням під час звірки із прокуратурою Закарпатської області факту відкриття кримінального провадження № 0000363 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, стосовно окремих поліцейських ГРПП Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП, серед яких зазначений і позивач ОСОБА_2 , наказом начальника ГУНП в Закарпатській області призначено проведення службового розслідування.

Під час проведеного службового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою домовленістю в групі з іншими працівниками Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в період з листопада 2017 року до червня 2018 року систематично пред`являли завідомо протиправні вимоги про передачу грошових коштів, поєднуючи вказані вимоги з психологічним насильством та залякуванням водіїв транспортних засобів, які зупинялись ними за порушення Правил дорожнього руху України для перевірки на дорогах Перечинського району з метою свого збагачення.

Так, зокрема, за вказаний період зазначені поліцейські Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП вимагали та отримали, зокрема від гр. ОСОБА_15 - 100 гривень, за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), від громадян ОСОБА_8 - 1500 гривень, ОСОБА_9 - 3000 гривень, ОСОБА_16 - 2000 гривень, ОСОБА_11 - 100 доларів США та 150 гривень, ОСОБА_17 - 300 доларів США та гр. ОСОБА_10 - 150 доларів США та 500 гривень за не притягнення їх до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, від гр. ОСОБА_18 - 400 гривень за не притягнення його адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 65 КУпАП, від гр. ОСОБА_19 - 200 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 КУпАП, від гр. ОСОБА_13 - 500 гривень за не притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП та від гр. ОСОБА_14 - 300 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 126 КУпАП, від гр. ОСОБА_20 - 300 гривень, за прискорення розгляду його заяви про втрату закордонного паспорта громадянина України, від гр. ОСОБА_21 - 400 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 123 КУпАП, від гр. ОСОБА_15 - 100 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122 КУпАП, від гр. ОСОБА_22 - 700 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, від гр. ОСОБА_12 - 1200 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, від гр. ОСОБА_23 - 500 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 123 КУпАП, від гр. ОСОБА_24 - 400 гривень за не притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 173-2 КУпАП.

Під час проведення службового розслідування вказаним працівникам Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області запропоновано надати пояснення, однак від надання таких, з посиланням на ст. 63 Конституції України, ОСОБА_2 відмовився.

Відповідно до висновку службового розслідування, зазначена подія, що проявилася в об`єднанні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у злочинну групу з метою матеріального збагачення та в період з листопада 2017 року по червень 2018 року вимагання та отримання ними неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у громадян, за не притягнення їх до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, стала наслідком їх низьких ділових та моральних якостей, недотримання ними вимог ст. 1 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», ігнорування Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції» та наказу МВС України від 09 листопада 2016 р. № 1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських».

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеного службового розслідування та підтвердження за її наслідками факту наявності в діях, в тому числі, ОСОБА_2 ознак дисциплінарного проступку, а саме, порушення вимог ст. 1 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції» та Наказу МВС України від 09 листопада 2016 р. № 1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», в частині скоєння вчинку, що компрометують його як поліцейського та дискредитуються поліцію в цілому, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Тобто підставою для звільнення позивача зі служби в поліції було саме реалізація відповідного виду дисциплінарного стягнення в якості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за скоєний дисциплінарний проступок.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства щодо етичної поведінки та службової дисципліни поліцейських, суд зазначає, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, що в свою чергу повинно забезпечити авторитет та довіру громадян до Національної поліції України, як основний критерій оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Відповідно до норм ст. 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення. У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Так, згідно ст. 13 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення із служби в поліції.

Суд зауважує, що позивачем фактично не оскаржується ні процедура проведення службового розслідування відносно нього, ні висновки, до яких дійшла комісія, за наслідками такого розслідування. Однак, ОСОБА_2 вважає, що при обранні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано, що звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, та не доведено неможливість застосування іншого, більш м`якого виду з урахуванням тієї обставини, що жодного діючого дисциплінарного стягнення у нього не було.

З цього приводу суд зазначає, що обрання виду дисциплінарної відповідальності, до якої слід притягнути поліцейського, є прерогативою роботодавця, що визначається з врахуванням характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, особи порушника, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби.

Суд вважає, що сама тільки відсутність у особи діючого дисциплінарного стягнення на момент вирішення питання щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності, за відсутності інших пом`якшуючих обставин та враховуючи значний ступінь тяжкості скоєного дисциплінарного проступку, а саме дій, що дискредитують звання поліцейського і негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, не є підставою для не застосування крайнього заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з поліції.

Також суд відхиляє твердження позивача про неможливість застосування обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення до набрання законної сили рішенням суду, що б підтверджував скоєне ним кримінальне правопорушення. З цього приводу суд зазначає наступне.

На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють порядок притягнення поліцейських до відповідальності, суд дійшов висновку, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення до яких реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Суд зазначає, що законодавець розмежовує випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби. Так, зокрема, відповідно до ст. 77 Закону № 580, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6 ч. 1 ст. 77) та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п. 10 ч. 1 ст. 77).

Тобто, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною підставою для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 звільнено саме за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 на підставі проведеного службового розслідування ГУНП в Закарпатській області, яким встановлено, що відомості, які стали підставою для його призначення, знайшли своє підтвердження, а вчинені вказаними особами дії кваліфіковано саме як, дисциплінарний проступок.

Суд вважає, що факт вчинення встановлених розслідуванням діянь підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, та суперечить покладеним на поліцейського завданням, а також унеможливлює подальше виконання поліцейським своїх обов`язків.

Суд зауважує, що рішення по кримінальному провадженню не має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, оскільки таке не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у вказаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України.

Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд у своїх постановах від 11 квітня 2018 року у справах №817/1303/16, №826/23664/15, від 14 лютого 2019 року №824/1022/16-а та від 20 березня 2019 року №804/676/18.

Ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищезазначене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі "C. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви №11882/85).

Гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі "Ringvold v. Norway", заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Окрім того, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, що ухвалені у справі №260/1/19 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, встановлено факт правомірності застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на підставі висновку службового розслідування за результатами службового розслідування за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди окремими працівниками Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП від 28 листопада 2018 року; правомірність проведення такої перевірки; правомірність висновків такої перевірки, а також правомірність наказів Головного управління Національної поліції в Закарпатській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Перечинського ВП ГУ НП" №2354 від 30 листопада 2018 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України та наказу "По особовому складу" №250 о/с від 03 грудня 2018 року, в частині, що стосуються ОСОБА_3 за аналогічних обставин.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті спірних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги позивача про його звільнення із служби в період тимчасової непрацездатності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядження або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту визначено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Таким чином, суд бере до уваги факт тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 на момент його звільнення, зокрема, в період з 03 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року включно.

Так, виходячи з положень ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту, з прийняттям наказу від 03 грудня 2018 року ГУНП в Закарпатській області реалізувало дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби з 03 грудня 2018 року, так як відповідач не знав про перебування ОСОБА_2 на лікарняному, оскільки листок непрацездатності пред`являється після його закриття.

Однак, на переконання суду, приймаючи оскаржений наказ про звільнення позивача ГУНП в Закарпатській області все ж не було дотримано положень ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, із правового змісту якого вбачається, що вчинити реалізацію звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності шляхом видачі відповідного наказу можливо тільки після його прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 р. № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з листка непрацездатності № 787358 ОСОБА_2 у період з 03 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року перебував на лікарняному, до роботи мав стати 08 грудня 2018 року (а.с. 20, Т.І).

Суд зазначає, що норми Кодексу законів про працю України забороняють звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Тому, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність зміни у наказі про звільнення позивача дату звільнення.

Таким чином, з метою поновлення порушеного права позивача, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково та змінити дату звільнення позивача зі служби в поліції з 03 грудня 2018 року на наступний день після закінчення тимчасової непрацездатності, а саме, на 08 грудня 2018 року та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Тобто згідно з чинним законодавством робочий час поліцейських є ненормованим.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) та згідно п. «з» ст. 1 Порядку цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

П. 3 ч. 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 8 ч. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року за № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до довідки ГУНП в Закарпатській області, розмір заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень 2018 року складає 8121, 95 грн. (31 календарний день) та листопад 2018 року (30 календарних днів) 8121,98 грн. Відтак, середньомісячний розмір заробітної плати складає 8121,96 грн. (16243,93/2), середньоденний розмір заробітної плати складає 266,29 грн. (16243,93/61). Виходячи з наведеного, час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 03 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року становить 5 календарних днів, а отже стягненню на його користь підлягає 1331,45 грн. (266,29 Х 5 календарних днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ГУНП в Закарпатській області доведено, що при звільненні позивача зі служби в поліції було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у зв`язку із чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є законним та обґрунтованим. Тому підстави для скасування оскаржених наказів відсутні.

Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини звільнення позивача під час тимчасової непрацездатності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ференца Ракоці, буд.13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 40108913) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області змінити дату звільнення в наказі № 250 о/с від 03 грудня 2018 року щодо звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції відповідно за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 03 грудня 2018 року на 08 грудня 2018 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ференца Ракоці, буд.13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 40108913) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року у розмірі 1331,45 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня сорок п`ять копійок).

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 24.10.2019 року.

СуддяC.А. Гебеш