Справа № 1.380.2019.001364
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9051/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Багрія В.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (суддя - Сподарик Н.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 27 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 25.03.2019 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.02.2019 №. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявністю підстав для його скасування, оскільки таке прийняте за порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (далі Закон №481/95-ВР), вина у вчиненні якого не доведена відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року у справі №1.380.2019.001364 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що дії відповідача щодо прийняття спірного рішення узгоджується з приписами Закону №481/95-ВР та «Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (далі Постанова №790), що свідчить про відсутність підстав для скасування зазначеного рішення.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована в якості суб`єкта підприємницької діяльності та здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 .

ДОП Франківського ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Фостяком О.С. 22.11.2018 було виявлено порушення найманим працівником позивача ОСОБА_2 вимог частини другої статті 156 КпАП України, яка передбачає адміністративну відповідальність, зокрема за продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вин столових у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, про що було складено відповідний протокол серії ГП №476689.

Постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 24.01.2019 №83 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини другої статті 156 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.

На підставі матеріалів про адміністративне правопорушення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, відповідачем 25.02.2019 було сформоване оскаржуване податкове повідомлення-рішення № за платежем: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі 6800,00 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме позивачем, як суб`єктом господарювання, порушено вимоги частини дев`ятої статті 15-3 Закону №481/95-ВР.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон №481/95-ВР (у редакції, чинній на день проведення перевірки, винесення спірних рішень).

Стаття 15 цього Закону встановлено вимоги щодо імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Стаття 15-3 Закону №481/95-ВР встановлено обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 15-3 Закону №481-ВР сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Відповідальність за порушення норм цього Закону передбачена статтею 17 Закону №481-ВР.

Так, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону №481-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, крім іншого, порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом- сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України (частина четверта статті 17 Закону №481-ВР).

З огляду на наведені норми Закону, накладення штрафу є наслідком порушення суб`єктом господарювання, зокрема, заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вин столових у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, встановленої частиною дев`ятої статті 15-3 Закону №481-ВР.

При цьому Закон №481-ВР не пов`язує відповідальність суб`єкта господарювання з тим, хто саме здійснив продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (крім закладів ресторанного господарства) у заборонений час доби, визначений рішенням сільської, селищної та міської ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а достатнім є встановлення факту продажу товару у заборонений час особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом господарювання та щодо якої будь-які докази на спростування факту притягнення до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 лютого 2019 року у справі №823/710/17, від 12 вересня 2019 року у справі №804/5378/15.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481-ВР, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790.

Пунктом 2 Порядку №790 встановлено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону №481-ВР.

Відповідно до пункту 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відтак, з огляду на аналіз зазначених вище норм, податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил роздрібної торгівлі алкогольними виробами (пиво алкогольне). Межі компетенції податкового органу полягають виключно у застосуванні фінансових санкцій, а не у встановленні правопорушення, покладеного в основу цього застосування.

Розглядаючи нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, слід вказати на характер їх комплексного регулювання, оскільки виявлення порушень, передбачених Законом №481-ВР та Порядком №790, прийнятого на реалізацію статті 17 цього Закону здійснюється не виключно податковими органами, а й іншими органами (особами), а застосування санкцій за ці правопорушення здійснюється податковими органами відповідно до ПК України в межах їх компетенції.

Як встановлено на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення, найманий працівник позивача - ОСОБА_2 реалізувала алкогольний напій пиво, у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби 09 год. 30 хв., про що було складено відповідний протокол серії ГП №476689. У розділі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» продавцем ОСОБА_2 зазначено: «Це був перший раз, більше продавати пиво до 10:00 не буду», що свідчить про визнання особою вини у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП України.

При цьому, правопорушення щодо продажу громадянкою ОСОБА_2 пива у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби відбулось в магазині «Продукти» по АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач у справі).

Таким чином, факт вчинення найманим працівником ОСОБА_1 ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП України встановлений матеріалами справи та не спростований доводами позивача. Оскільки факт продажу пива відбувся у місці здійснення позивачем підприємницької діяльності, склад правопорушення, передбаченого частиною дев`ятою статті 15-3 Закону №481/95-ВР є доведеним.

Відтак, з огляду на положення Порядку №790, в межах спірних правовідносин наявна підстава для прийняття податковим органом рішення про застосування фінансових санкцій до позивача, а саме, матеріали правоохоронних органів щодо недотримання суб`єктом господарювання вимог правил роздрібної торгівлі алкогольними виробами.

Зазначене спростовує доводи позивача про необхідність проведення перевірки власне податковим органом, яка може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону №481/95, крім того, це є не податкові, а інші правовідносини.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 ПК України (тобто коли він зобов`язаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення (пункту 58.1 статті 58 ПК України). Тому, з огляду на пріоритет норм ПК України над положеннями підзаконних нормативно-правових актів, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення.

Частинами першою-другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про не доведеність позивачем обставин щодо безпідставності та протиправності прийняття оскаржуваногоподаткового повідомлення-рішення від 25.02.2019 №.

При цьому, апеляційний суд також вважає недоцільним покликання позивача на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 червня 2019 року у справі №462/1819/19, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року, як на обставину протиправності спірного рішення та на підставу відсутності складу правопорушення зі сторони найманого працівника позивача, оскільки вказаними судовими рішеннями не встановлено таких обставин, а лише встановлено направлення протоколу про адміністративне правопорушення на розгляд Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з порушенням правил територіальної підсудності, а також розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_2 , про яку були відсутні відомості про повідомлення про час та місце розгляду справи. Відтак, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною другою статті 156 КУпАП надіслано адміністративній комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради на новий розгляд. Тобто питання щодо притягнення найманого працівника позивача до відповідальності за порушення, судами в межах справи №462/1819/19 не розглядалося. Відтак, такі обставини не є обов`язковими для іншого суду відповідно до частини шостої статті 78 КАС України.

Окрім цього, цілком безпідставним є покликання позивача, які підтримані судом першої інстанції на ту обставину, що у ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія №39462700, що свідчить про відсутність в її діях складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 17 Закону №481-ВР. Апеляційний суд наголошує, що позивачу не ставилось у вину торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензій. Такі доводи позивача є надуманими та нічим не підтвердженими. Щодо покликання податкового органу в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні на частину другу статті 17 Закону №481-ВР, то таке є правомірним та обґрунтованим, оскільки вказаною нормою, серед іншого, передбачено відповідальність за порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень. Натомість, саме порушення частини дев`ятої статті 15-3 Закону №481-ВР, а саме реалізація найманим працівником алкогольного напою пива, у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, ставиться у вину позивачу. Вказане свідчить про неправильне, на власний розсуд трактування позивачем норм чинного законодавства та фактичних обставин справи.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суб`єкт господарювання не звільняється від відповідальності за порушення обмежень щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, у випадку притягнення до відповідальності працівника, який здійснив реалізацію такого напою у місці здійснення суб`єктом господарювання підприємницької діяльності

Наведені позивачем доводи не спростовують факт продажу алкогольного напою у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби та не звільняють позивача від відповідальності за порушення статті 15-3 Закону №481-ВР, яка передбачена статтею 17 названого Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій з огляду на доведеність складу правопорушення та дотримання податковим органом вимог податкового та іншого законодавства.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 24 жовтня 2019 року.