Справа № 683/1888/15-а
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 жовтня 2019 року
Київ
справа №683/1888/15-а
адміністративне провадження №К/9901/13158/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Мартинюк Н.М., суддів Жука А.В., Шишова О.О.,
розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року (головуючий суддя Матущак В.В.)
і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року (головуючий суддя Сторчак В.Ю., судді Ватаманюк Р.В., Мельник-Томенко Ж.М.)
у справі № 683/1888/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ), заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Петреченка Віктора Миколайовича
про визнання дій незаконними, стягнення моральної і матеріальної шкоди.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у липні 2015 року звернувся до Старокостянтинівського районного суду з позовом про визнання дій Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України (далі «Хмельницький ЗВ ВСП Збройних Сил України»), заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Петреченка Віктора Миколайовича незаконними, стягнення моральної і матеріальної шкоди.

Відповідно до ухвали Старокостянтинівського районного суду від 13 квітня 2016 року адміністративну справу передано на розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду за предметною підсудністю.

Відповідно до заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, позивач просив:

- визнати незаконними дії заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України Петреченка Віктора Миколайовича і військовослужбовців Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України щодо адміністративного затримання ОСОБА_1 18 червня 2015 року та доставляння його до приміщення Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України;

- визнати незаконними дії військовослужбовців Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України в застосуванні спеціальних засобів наручників до ОСОБА_1 під час його конвоювання до приміщення Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України та до Хмельницького наркологічного диспансеру;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні витрати в сумі 12 000 грн за надання правової допомоги й судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, на його думку, заступник військового прокурора Петреченко В.М. перевищив свої повноваження і привласнив собі повноваження керівника військової служби правопорядку (надалі також «ВСП»). Також зазначає, що ОСОБА_2 незаконно, безпідставно організував і керував діями працівників ВСП та є особисто заінтересованим в результатах розгляду сфабрикованих ним адміністративних матеріалів, що викликає обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 28 липня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року, відмовив у задоволенні позову.

Приймаючи таке рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що жодних порушень і неправомірних дій з боку військовослужбовців Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України при затриманні ОСОБА_1 18 червня 2015 року та доставленні його до приміщення Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України, а також застосуванні до ОСОБА_1 спеціальних засобів - наручників під час конвоювання до приміщення Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України та до Хмельницького наркологічного диспансеру немає.

Суди не визнали дії заступника прокурора протиправними і зазначили, що повноваження прокурора за умови їх повного та правильного використання забезпечують ефективність прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів. Зокрема, своєчасне виявлення порушень закону, їх усунення та притягнення винних осіб до відповідальності. Враховуючи те, що позивач не довів, а суд не виявив протиправності в діях відповідачів, суд також відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суду.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні рішень у справі не взяли до уваги його пояснення щодо протиправних дій відповідачів та завдання йому фізичного болю і моральних страждань. Вважає, що судами не з`ясовано підстави проникнення заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Петриченка В.М. на територію військової частини. Зазначає, що йому при затриманні не пропонувалось пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння. Скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті рішення неповно з`ясували всі обставини справи, тому рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідачі не надали відзивів на касаційну скаргу.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді командира військової частини НОМЕР_2 .

18 червня 2015 року близько 12-00 год. до військової прокуратури Хмельницького гарнізону було здійснено анонімний дзвінок з приводу того, що ОСОБА_1 вживає алкогольні напої безпосередньо на території військової частини.
Цей факт задокументовано рапортом чергового ОСОБА_3 від 18 червня 2015 року, який знаходиться в матеріалах справи.

Як наслідок, заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Петреченко В.М. прийняв відповідне рішення перевірити, чи підтверджується вказана інформація. В подальшому ОСОБА_2 в телефонному режимі залучив працівників Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку ЗСУ для з`ясування цих обставин.

18 червня 2015 року військовослужбовці Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку: прапорщик ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 на підставі наказу начальника Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку по стройовій частині про особовий склад добового наряду на 18 червня 2015 року, виконували завдання в складі патруля у Старокостянтинівському гарнізоні.

Відповідно до отриманого в телефонному режимі розпорядження начальника штабу Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку особовий склад патруля залишив маршрут патрулювання, і прибув до військової частини НОМЕР_2 , де його зустрів заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону капітан юстиції Петреченко В.М., який повідомив, що згідно отриманої інформації командир військової частини НОМЕР_2 перебуває на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння.

Після прибуття, патруль разом із заступником військового прокурора Хмельницького гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_2 зайшли до приміщення штабу, розташованого на території військової частини НОМЕР_2 , начальник патруля Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку прапорщик ОСОБА_4 побачив військовослужбовця (як в подальшому було встановлено це був командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 ), який був з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Начальником патруля прапорщиком ОСОБА_4 було запропоновано ОСОБА_1 пред`явити документи, які засвідчують особу та прослідувати до Старокостянтинівської міської лікарні для проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння. Виконувати ці розпорядження начальника патруля позивач відмовився.

У зв`язку з наявністю ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі «КУпАП»), вчиненого підполковником ОСОБА_1 , начальник патруля склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 серії ЛВХ №084, яким зафіксовано анкетні дані правопорушника зі слів заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону капітана юстиції ОСОБА_2 .

В подальшому ОСОБА_1 продовжував відмовлятись від проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння. Після спроби патруля провести його до медичного закладу позивач почав чинити фізичний опір начальнику патруля і патрульним.

Начальник патруля прийняв рішення про затримання та доставлення ОСОБА_1 до розташування Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України. Оскільки виконувати вказівки і розпорядження начальника патруля ОСОБА_1 відмовлявся, чинив фізичний опір представникам правоохоронного органу, прапорщик ОСОБА_4 після неодноразового попередження позивача віддав наказ патрульним на застосування заходів фізичного впливу і спеціальних засобів (наручників БРМ-92).

Після того як ОСОБА_1 погодився виконувати вказівки начальника патруля, прапорщик ОСОБА_4 віддав наказ патрульним про зняття спеціальних засобів - наручників БРМ-92.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що доставляння ОСОБА_1 до розташування Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України відбувалось без застосування спеціальних засобів (наручники БРМ-92).

Також в матеріалах справи знаходиться довідка тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_2 від 18 червня 2015 року №6/339, в якій зазначено, що 18 червня 2015 року близько 16 год. 25 хв. командир військової частини НОМЕР_2 знаходився на території військового містечка № НОМЕР_3 під час виконання ним службових обов`язків з ознаками алкогольного сп`яніння, де й був затриманий патрулем Військової служби правопорядку.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні завдання, порядок організації та несення патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України щодо забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців у місцях дислокації військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, на вулицях і в громадських місцях, а також у військових містечках Збройних Сил України, порядок застосування патрулями Служби правопорядку заходів адміністративного примусу до військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів під час проходження зборів, а також працівників Збройних Сил України під час виконання ними посадових обов`язків регулювалися (на час виникнення спірних правовідносин) Інструкцією про порядок організації патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 62 від 7 лютого 2012 року і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20 лютого 2012 року за № 252/20565 (далі «Інструкція»).

Відповідно до пункту 9.10 Інструкції дозволяється тимчасово залишати маршрут патрулювання, зокрема за вказівкою або з дозволу начальника (оперативного чергового) органу управління Служби правопорядку (посадової особи підрозділу Служби правопорядку у гарнізоні).

Про залишення маршруту начальник патруля доповідає по телефону (радіостанції) оперативному черговому органу управління Служби правопорядку (посадовій особі підрозділу Служби правопорядку у гарнізоні).

У відповідності до пункту 9.4 Інструкції адміністративне затримання полягає в примусовому короткочасовому обмеженні патрулем Служби правопорядку всіх дій і пересування осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, їх доставленні та утриманні в органі управління Служби правопорядку (підрозділі Служби правопорядку у гарнізоні) як із поміщенням до кімнати для тимчасово затриманих військовослужбовців (далі «КТЗ»), так і без поміщення в КТЗ.

Адміністративне затримання застосовується у разі, якщо вичерпано всі інші заходи впливу, з метою: припинення адміністративних правопорушень; встановлення особи порушника; складання протоколу про адміністративне правопорушення (у разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим) та протоколу про адміністративне затримання; забезпечення своєчасного і правильного розгляду справи про вчинене адміністративне правопорушення.

Адміністративне затримання патрулем Служби правопорядку застосовується у разі вчинення, зокрема злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі посадової особи Служби правопорядку.

Пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» передбачено, що військовослужбовці Служби правопорядку під час здійснення службових обов`язків мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, речовини сльозоточивої та дратівної дії, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак, зокрема, для затримання, конвоювання до місця розташування органу управління або підрозділу Служби правопорядку, в органи Національної поліції осіб, які вчинили правопорушення, а також тримання осіб, взятих під варту, якщо зазначені особи чинять опір військовослужбовцям Служби правопорядку або є підстави вважати, що вони можуть втекти чи завдати шкоди оточуючим або собі.

За приписами статті 3 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Згідно частини п`ятої статті 9 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року, військові прокурори мають право брати участь в організаційних заходах, які проводяться органами, за додержанням законів якими вони здійснюють нагляд.

Відповідно до частини першої статті 20 цього Закону, при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, військових частин і штабів незалежно від встановленого в них режиму, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності без особливих перепусток, де такі запроваджено.

Перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора (частина перша статті 21 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року).

Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 15 січня 2013 року № 3 «Про затвердження Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено порядок прийому, реєстрації, обліку, перекладу, підготовки, оформлення, тиражування, відправлення, контролю виконання документів, формування їх у справи, наглядові провадження, зберігання, використання на паперових або електронних носіях.

Відповідно до пункту 3.9 вказаної Інструкції анонімні заяви, повідомлення про кримінальні правопорушення у прокуратурах районного рівня передаються на доповідь керівнику, який у формі вчинення резолюції визначає порядок їх скерування до правоохоронного органу. У прокуратурах обласного рівня та Генеральній прокуратурі України такі заяви і повідомлення спрямовуються до підрозділу з питань розгляду звернень для надсилання їх до відповідних правоохоронних органів.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі «КАС України») передбачено, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів і вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

З аналізу пунктів 9.10, 9.4 Інструкції патрулю дозволяється тимчасово залишати маршрут патрулювання, зокрема за вказівкою або з дозволу начальника органу управління Служби правопорядку (посадової особи підрозділу Служби правопорядку у гарнізоні). Крім того, патруль Служби правопорядку наділений повноваженнями застосовувати передбачені законодавством заходи адміністративного затримання особи.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що жодних порушень та неправомірних дій з боку військовослужбовців Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України при затриманні ОСОБА_1 18 червня 2015 року та доставленні його до приміщення Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України, а також застосуванні до ОСОБА_1 спеціальних засобів - наручників під час конвоювання до приміщення Хмельницького ЗВ ВСП Збройних Сил України і до Хмельницького наркологічного диспансеру допущено не було.

Верховний Суд відхиляє аргумент позивача щодо протиправності дій заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону, оскільки особисто наказів на застосування до позивача спецзасобів БР-М-92 він не віддавав, а також не керував діями військовослужбовців щодо позивача. Усі зазначені дії були вчинені військовослужбовцями відповідно до свої посадових інструкцій, а не відповідно до керування заступника прокурора.

Крім того, заступник прокурора Хмельницького гарнізону Петриченко В.М. наділений законом правом безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити на територію військових частин і штабів незалежно від встановленого в них режиму, а що стосується неповідомлення ОСОБА_2 позивача про джерело інформації щодо перебування ним в стані алкогольного сп`яніння, то правова норма, яка покладає на нього такий обов`язок, відсутня.

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо невірного встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або
2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд також відхиляє аргументи скаржника щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, тому що перелічені скаржником порушення не є такими, що унеможливлювали встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і, крім того, не підтверджуються матеріалами справи.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Колегія суддів зазначає, що доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

О.О. Шишов