Справа № 400/352/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/352/19

Головуючий в І інстанції: Фульга А.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 12.04.2019 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якому позивач просила: визнати рішення відповідача про відмову в наданні їй земельної ділянки у власність недійсним; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства розміром 9,675 умовних кадастрових га.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 27.08.2018 року № Є-1674/3-4453/0/20-18-СГ у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 9,675 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі 9,675 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Листом від 27.08.2018 року, відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що місце розташування бажаної земельної ділянки відсутнє в переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність у ІІІ кварталі поточного року - відтак, відповідач не вбачає за можливе вирішити дане питання в III кварталі поточного року.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що викладені у листі від 27.08.2018 року № Є-1674/3-4453/0/20-18-СГ, які не передбачені законодавством, діяло протиправно.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства розміром 9,675 умовних кадастрових га, оскільки повноваження щодо вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в даному випадку належать до дискреційних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

Приписами статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана позиція повністю відповідає висновкам Верховного Суду, визначених, зокрема, в постанові від 11 квітня 2018 року у справі за № 806/2208/17.

Також, колегія суддів зазначає, що за змістом вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України у разі звернення до відповідного органу особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, такий орган за наслідками розгляду даного клопотання може: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Водночас, у частині 7 статті 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

У статті 118 ЗК України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за № 1391/29521).

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 року № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 року за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Отже, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

Вказані висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним, зокрема, по справі № 804/3960/17 в постанові від 03.04.2018 року та по справі № 806/2208/17 в постанові від 11.04.2018 року, а також в постанові від 20.09.2018 року у справі № 804/5597/15 та в постанові від 27.08.2019 року у справі № 0840/3018/18.

В даному випадку за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області позивачу був направлений лише лист, будь-якого рішення відповідачем прийнято не було.

Також, колегія суддів зазначає, що в направленому на адресу позивача листі відсутні будь-які посилання на визначені наведеними вище вимогами Земельного кодексу України обставини, що дають підстави відмовити позивачу у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Що стосується посилань відповідача у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу на те, що передача земельної ділянки у власність є можливою лише за умови наявності у члена фермерського господарства земельної ділянки на праві постійного користування, колегія суддів зазначає, що наведені доводи відповідача не були зазначені у листі, що був направлений позивачу за результатами розгляду її заяви про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою, а тому не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні заявленого позову. Крім того, колегія суддів наголошує, що зміст направленого на адресу позивача листа-відповіді свідчить, що відповідачем взагалі не досліджувались питання: кому та на якому праві належить земельна ділянка, щодо якої позивачем заявлено клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для її відведення у власність.

Таким чином, вирішуючи справу, колегія суддів зазначає, що лист від 27.08.2018 року № Є-1674/3-4453/0/20-18-СГ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, направлений у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за змістом та формою не може вважатись «відмовою» у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України.

Відтак, висновки суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є помилковими з огляду на те, що виходячи із змісту вищевказаних обставин справи та вимог чинного законодавства України таке рішення у відповідності до правильного змісту та форми прийнято не було.

Також, за наведених вище обставин щодо не дослідження взагалі відповідачем права позивача на отримання дозволу на розробку проекту із землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, не з`ясування відповідачем обставин хто виступає користувачем земельної ділянки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково при вирішенні справи застосував вимоги чинного законодавства, що визначають права членів фермерського господарства на отримання безоплатно у власність земельної ділянки. Колегія суддів наголошує, що відповідач взагалі не встановив та не перевірив будь-яких обставин щодо наявності у позивача прав на отримання дозволу на розробку проекту із землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачем не було прийнято рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні, а надано лист-відповідь, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наявність підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, та прийняти рішення за результатами її розгляду з урахуванням висновків суду, а тому вимоги позивача є частково обґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі 9,675 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у відповідності до вимог статті 118 Земельного кодексу України розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства у розмірі 9,675 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташовану в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, та прийняти рішення за результатами її розгляду з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.10.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька