Справа № 120/3362/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття провадження в адміністративній справі

23 жовтня 2019 р. Справа № 120/3362/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, перевіривши в м. Вінниці матеріали позовної заяви:

за позовом ОСОБА_1 (місце відбування покарання: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", місцезнаходження установи: 21001, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2)

до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича (службова адреса: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15), оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича (службова адреса: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15) та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича (службова адреса: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15)

про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2019 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява засудженого ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка О.О., оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Ю.А. та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського О.І., у якій позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідачів, які полягають у фабрикуванні матеріалів дисциплінарного провадження щодо позивача та накладенні на нього стягнення у виді поміщення у карцер.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час відбування покарання в Державній установі "Ладижинська виправна колонія (№ 39)", в лютому 2017 року через незаконні дії відповідачів, за відсутності складу дисциплінарного проступку, позивача було поміщено до карцеру строком на 15 діб згідно з постановою начальника установи від 15.02.2017. Водночас позивач зазначає, що неправомірність дій відповідачів підтверджується вказівкою Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області з вимогою негайного звільнення позивача з карцеру, а також відповідями цієї прокуратури на звернення позивача. Відтак позивач вважає, що внаслідок дій відповідачів було порушено його законні права та інтереси, а тому за їх захистом позивач звертається до суду з цим позовом.

Позовна заява в цілому відповідає вимогам статей 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Вирішуючи питання щодо підсудності справи Вінницькому окружному адміністративному суду, суд враховує, що згідно з п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Водночас в силу приписів ч. 2 ст. 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Як видно з матеріалів позовної заяви та предмету позову, оскаржувані позивачем дії відповідачів охоплюються іншими діями адміністрації установи виконання покарань в розумінні положень п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Отже, відповідно до ч. 9 ст. 539 КПК України розгляд вимог позивача має здійснюватись за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 20 КАС України визначено п`ять категорій справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Ця справа до жодної з таких категорій не належить.

Таким чином, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 20 КАС України, відповідно до яких окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

На сьогодні позивач відбуває покарання у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)"(місцезнаходження установи: 21001, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2). Водночас відповідачі є посадовими особами Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)", яка знаходиться за адресою: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15).

Отже, з урахуванням правил предметної юрисдикції та територіальної підсудності ця справа підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду.

Позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання позову, посилаючись на відсутність коштів та статус позивача як засудженого.

Проте суд зазначає, що згідно з п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 КПК України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач є особою, засудженою до довічного позбавлення волі. При цьому згідно з довідкою Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (без номеру та дати) позивач немає доходів та знаходиться на повному державному забезпеченні.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону, що, відповідно, не потребує вирішення питання про його звільнення від сплати судового збору судом. Водночас, оскільки на стадії відкриття провадження в адміністративній справі не встановлено витрат, пов`язаних з розглядом справи, питання про звільнення позивача від їх оплати суд у цій ухвалі не вирішує. Якщо такі витрати матимуть місце на наступних стадіях судового розгляду, відповідне питання буде вирішено судом з урахуванням клопотання позивача та вимог чинного законодавства.

Крім того, одночасно з позовною заявою позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Клопотання обґрунтовується тим, що позивач немає достатніх знань у сфері права, є засудженим та у нього відсутні матеріальні засоби, що перешкодило своєчасно звернутися до суду з приводу оскарження незаконних дій відповідачів. Також позивач зазначає, що тривалий час у нього не було необхідних канцелярських товарів для оформлення позовної заяви, він був позбавлений доступу до юридичної літератури та до матеріалів, пов`язаних з накладенням на нього стягнення у виді поміщення в камеру-карцер. Наведені обставини у своїй сукупності перешкоджали позивачу звернутися до суду з цим позовом. Тому позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити йому такий строк.

Вирішуючи вказане клопотання, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121 КАС України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Також частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є джерелом права та повинна враховуватись судами України при розгляді справ.

Так, у справі "Меньшакова проти України", № 377/02, рішення від 8 квітня 2010 року, пункт 53, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично, таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сплученого Королівства" від 28 травня 1985 року, п. 57). Суд підкреслює, що у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того, чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції (див. рішення у справі "Звольський та Звольська проти Чеської Республіки", п. 46).

Конвенційні стандарти стосовно доступу до суду викладено Європейським судом з прав і в багатьох інших рішеннях ("Ґолдер проти Сполученого Королівства", "Кутіч проти Хорватії", "Балацький проти України" тощо).

З огляду на викладене та беручи до уваги наведені позивачем причини, що об`єктивно перешкодили йому своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, суд доходить висновку про необхідність поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про те, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 5 ст. 12 КАС України).

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ незначної складності для цілей Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас суд зауважує, що такий перелік не є вичерпним і в силу вимог пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України справами незначної складності є також справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Перелік цих справ відповідає справам, визначеним у пунктах 1-4 частини 4 статті 12 КАС України.

В силу вимог ч. 1 ст. 260 КАС України про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Отже, змістовний аналіз вказаних вище норм процесуального права вказує на те, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка адміністративна справа, окрім тих справ, які обов`язково повинні розглядатися судом у загальному позовному провадженні, перелік яких чітко передбачений у ч. 4 ст. 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України. Окрім цього, саме суд визначає форму адміністративного судочинства для розгляду конкретної справи і згідно з вимогами п. 4 ч. 9 ст. 171, ч. 1 ст. 260 КАС України питання про це вирішується в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі

Відтак, оскільки за характером спірних правовідносин, предметом доказування і складом учасників ця справа має ознаки адміністративної справи незначної складності та не належить до тих справи, які можуть бути розглянуті виключно за правилами загального позовного провадження, суд доходить висновку про можливість її розгляду та вирішення в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому, на переконання суду, прийняття законного і обґрунтованого рішення по суті спору не потребує заслуховування усних пояснень сторін у судовому засіданні.

У позовній заяві позивач також просить суд призначити йому безкоштовного адвоката для надання правової допомоги під час розгляду цієї справи, надіславши відповідну ухвалу для виконання у Вінницький міський центр вторинної правової допомоги.

Вирішуючи вказане клопотання, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

02 червня 2011 року прийнято Закону України № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", який відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із ст. 1 цього Закону безоплатною правовою допомогою визнається правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Правова допомога передбачає надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Статтею 3 Закону № 3460-VI передбачено, що цей Закон регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правової допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правову допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу, що встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 3460-VI безоплатна вторинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.

Перелік суб`єктів права на безоплатну правову допомогу визначається статтею 14 Закону № 3460-VI. Так, відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб: особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону;

Водночас статтею 18 Закону № 3460-VI визначено порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Зокрема, частинами першою, четвертою вказаної статті Закону визначено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 18 Закону № 3460-VI у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

У разі отримання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді, суду про залучення захисника для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний негайно призначити захисника (ч. 6 ст. 18 Закону № 3460-VI).

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги за зверненням особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги.

Водночас Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначає захисника (тобто адвоката у кримінальному процесі) лише на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії. При цьому в силу положень ч. 2 ст. 48 КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Таким чином, адміністративний суд позбавлений повноважень щодо призначення стороні адміністративного процесу адвоката в порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги і вирішення питання про це є виключною компетенцією Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що реалізується відповідно до наведених вище положень Закону № 3460-VI.

Відтак суд вважає необхідним роз`яснити позивачу право на звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (21021, м. Вінниця, вул. Порика, 29).

Крім того, суд зазначає, що одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Цей принцип визначає особливості адміністративного судочинства і полягає у більш активній ролі суду: саме на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для всебічного з`ясування обставин у справі. Отже, адміністративний суд має повністю встановити обставини справи, щоб на засадах верховенства права ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Принцип офіційності реалізований, зокрема, у частині четвертій статті 9 КАС України, згідно з якою суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ч. 3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Про витребування доказів за власною ініціативою суд постановляє ухвалу (ч. 3 ст. 80 КАС України).

З огляду на вищезазначені норми процесуального права, для забезпечення повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи і постановлення законного та обґрунтованого рішення суд доходить висновку про необхідність витребування додаткових письмових доказів з Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)", Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" та Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 12, 16, 20, 32, 72, 77, 80, 160, 161, 171, 248, 256, 257, 260, 261, 262, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити та поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.

2. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними.

3. Відмовити у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні.

4. Розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

5. Роз`яснити позивачу право на звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї адміністративної справи до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (21021, м. Вінниця, вул. Порика, 29).

6. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті розпочнеться через 15 днів з дня відкриття провадження у справі, а в силу положень статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

7. Встановити відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених статтею 162 КАС України. Подання відзиву є правом відповідача, однак неподання без поважних причин відзиву суб`єктом владних повноважень може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

8. Встановити позивачу 3-денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив в порядку, визначеному статтею 163 КАС України.

9. Встановити відповідачам 3-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення в порядку, визначеному статтею 164 КАС України.

10. Витребувати з Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" (місцезнаходження: 24324, Вінницька область, м. Ладижин, селище Губник, вул. Гранітна, 15) та зобов`язати її у 15-денний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду (за наявності) належним чином засвідчені копії усіх документів, що стали підставою для прийняття начальником установи постанови від 15.02.2017 про поміщення засудженого ОСОБА_1 у карцер установи строком на 15 діб.

11. Витребувати з Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (місцезнаходження установи: 21001, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2) та зобов`язати її у 15-денний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду (за наявності) належним чином засвідчені копії усіх матеріалів дисциплінарного провадження, пов`язаного із застосуванням до засудженого ОСОБА_1 стягнення у виді поміщення до карцеру Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" строком на 15 діб згідно з постановою начальника установи від 15.02.2017, а також матеріалів наглядового провадження Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області з цього приводу.

12. Витребувати з Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області (вул. Шевченка, 4, м. Бершадь, Вінницька область, 24400) та зобов`язати її у 15-денний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду За наявності) належним чином засвідчені копії усіх документів, пов`язаних з перевіркою прокуратурою додержання вимог законодавства при поміщенні засудженого ОСОБА_1 до карцеру Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" на підставі постанови начальника установи від 15.02.2017.

13. Роз`яснити Державній установі "Ладижинська виправна колонія (№ 39)", Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" та Бершадській місцевій прокуратурі Вінницької області, що відповідно до ч. 7, 8 ст. 80 КАС України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення судової ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

14. Інформація по справі буде розміщуватись на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: "http://court.gov.ua/fair/".

15. Копію ухвали надіслати для відома учасникам справи, а відповідачам також копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише з мотивів порушення правил підсудності.

Суддя Сало Павло Ігорович