Справа № 360/2713/19
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2713/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати пенсії позивачу з 25.03.2019 по 31.05.2019;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за віком з 25.03.2019 по 31.05.2019;

- визнати протиправним зменшення трудового стажу роботи позивачу управлінням на два роки вісім місяців та 22 дні (з 38 років 04 місяців 29 днів - до 35 років 08 місяців 07 днів);

- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу розмір пенсії на підставі трудового стажу роботи, який складає 38 років 04 місяців 29 днів.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Позивач - пенсіонер за віком, з 25.03.2019 перебуває на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні ПФУ Луганської області, де йому нарахували пенсію за віком у розмірі 2339,97 грн, яку не виплачують упродовж трьох місяців: з березня 2019 року по травень 2019 року. Щодо припинення виплати пенсії відповідач пояснив, що управління пояснило 25.03.2019 спеціалістами управління було прийняте рішення про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, виплату пенсії буде проведено 20 червня 2019 року на підставі рішення №155 від 13.05.19 комісії з питань призначення соціальних виплат ВПО.

Також позивач зазначив, що відповідач, при розрахунку пенсії, протиправно зменшило його загальний стаж роботи на два роки вісім місяців та 22 дні, бо згідно трудової книжки він складає 38 років 04 місяці 29 днів. При цьому, відповідач пояснив, що до розрахунку пенсії не враховані періоди роботи з 04.01.1980 по 21.05.1980 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у підставі на відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою скрадено наказ, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року адміністративний позов залишено без руху, а ухвалою від 17 липня 2019 року - повернуто позивачу (а.с.1-3, 17)

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року в справі № 360/2713/19 задоволено. Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року - скасовано. Адміністративну справу 360/2713/19 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 48-49).

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року провадження у справі за даним адміністративним позовом було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 72-73).

08 жовтня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 104-105), в обґрунтування якого зазначено, що позивач звернувся 25.03.2019 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. На зворотньому боці заяви про призначення пенсії міститься запис, в якому заявник повідомлений про те, що період з 04.01.1980 по 21.05.1980 та період з 01.01.2003 по 31.12.2003 не буде зарахований до страхового стажу у зв`язку з неможливістю надання уточнюючих довідок.

Рішенням № 48 від 25.03.2019 позивача було взято на облік до відповідача як внутрішньо переміщену особу. Згідно протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 13.05.2019 №155 прийнято рішення про призначення виплати пенсії позивачу. Рішенням №48 від 08.07.2019 зроблено індивідуальний перерахунок у зв`язку з приведенням розрахунку стажу позивача у відповідність до матеріалів пенсійної справи з урахуванням даних форми ОК-2 за 2003 рік, а саме для розрахунку пенсії враховано період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 - загальний стаж роботи складає 36 років 08 місяців 07 днів.

До розрахунку пенсії не враховано період роботи з 04.01.1980 по 21.05.1980, у зв`язку з тим, що у трудовій книжці не вказано номер наказу про відрахування з курсів, та дату якою складено наказ, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок.

Пенсія нарахована на окрему додаткову відомість, що була нарахована позивачу і буде виплачена при відповідному фінансуванні Пенсійним фондом України.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Біловодського ОУПФУ Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 106-107). На зворотньому боці заяви про призначення пенсії міститься запис відповідно до якого позивач повідомлений про те, що періоди роботи з 04.01.1980 по 21.05.1980 та період з 01.01.2003 по 31.12.2003 не буде враховано до розрахунку пенсії у зв`язку з неможливістю надати підтверджуючих документів (а.с. 6, 62, 106 зворотній бік,).

Рішенням Біловодського ОУПФУ Луганської області від 25.03.2019 №48 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком із розрахунку страхового стажу роботи 35 років 08 місяців 07 днів (а.с. 88-89, 109-110).

Листом Біловодського ОУПФУ Луганської області №167/6-14 було надано відповідь на звернення позивача від 07.05.2019, в обґрунтування якої зазначено, що загальний стаж роботи позивача складає 35 років 08 місяців 07 днів. До розрахунку пенсії не враховано періоди роботи: з 04.01.1980 по 21.05.1980 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці у підставі на відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою складено наказ, що не відповідає інструкції ведення трудових книжок, та період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 у зв`язку з тим, що у записах трудової книжки міститься запис про реорганізацію підприємства, а згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (ОК-5) зміни відсутні (а.с. 65). Заборгованість з 25.03.2018 по 31.05.2019 буде нарахована на відомість поточних боргів, за умови фінансування буде виплачена у червні 2019 року (а.с. 65).

В подальшому рішенням Біловодського ОУПФУ Луганської області № 48 перераховано розмір пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з уточнення даних ЕПС, та враховано зазначені вище періоди роботи з 01.01.2003 по 31.12.2003 (а.с. 91-93).

Після перерахунку пенсії розрахований відповідачем трудовий стаж позивача склав 36 років 08 місяців 07 днів (а.с. 93).

Довідкою Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 02.10.2019 №5610/03-18 підтверджено, що у ОСОБА_1 сума заборгованості з виплати йому пенсії складає 5439,00 грн (а.с. 117).

Позивач не погодившись з розміром розрахованого відповідачем його трудового стажу та з не виплатою йому заборгованості з пенсії звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XIІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до статей 80, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Як встановлено судом, позивач після досягнення необхідного віку та стажу роботи для призначення пенсії за віком звернувся до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії (а.с. 106-107).

Відповідачем пенсію позивачу було призначено, та в подальшому зроблено її перерахунок, у зв`язку з зарахуванням раніше не врахованого при розрахунку пенсії стажу роботи позивача в період з 01.01.2003 по 31.12.2003.

При цьому, відповідачем не враховано період роботи позивача з 04.01.1980 по 21.05.1980, у зв`язку з тим, що у трудовій книжці в підставі відрахування з курсів не вказано номера наказу та якою датою складено наказ.

Щодо зазначеного періоду роботи, суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд дослідивши трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 зазначає, що записи щодо періоду роботи позивача в Ровеньківській автоколоні № 2185, виконано відповідно до вимог Інструкції № 58, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи, запис про зарахування містить посилання на відповідний наказ, на підставі якого зараховано учнем водія автомобіля третього класу. Запис про закінчення курсів водіїв третього класу внесено на підставі виданого позивачу посвідчення водія.

Відповідно до посвідчення водія ОСОБА_1 21.05.1980 він здобув право на керування транспортними засобами категорії «С» (третього класу).

Отже, трудовою книжкою, та відповідними доказами підтверджено період роботи позивача в якості учня водія автомобіля третього класу в Ровеньківській автоколоні № 2185 у період з 04.01.1980 по 21.05.1980.

Крім того, відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на особисті права такого робітника.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Щодо розрахованого відповідачем розміру трудового стажу ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 загальний трудовий стаж позивача складає:

- з 01.07.1976 по 02.11.1976 - вагонне депо Щетово (00 років 04 місяці 01 день);

- з 12.11.1976 по 11.12.1978 - строкова служба в Радянській армії (02 роки 00 місяців 29 днів);

- з 20.02.1979 по 01.12.1979 - Шахта ім. М.В. Фрунзе (00 років 09 місяців 11 днів);

- з 04.01.1980 по 21.05.1980 - учнем водія автомобіля третього розряду в Ровеньківській автоколонні № 2185 (00 років 04 місяців 17 днів);

- з 29.05.1980 по 10.02.1983 - після закінчення курсів працював в Ровеньківській автоколонні №2185 (02 роки 08 місяців 11 днів);

- з 14.03.1983 по 26.09.2005 - Ровеньківська автобаза в/о «Ровенькиантрацит», яке в подальшому реорганізовано в відокремлений підрозділ «Автобаза» ДП «Ровенькиантрацит» (22 роки 06 місяців 12 днів);

- з 20.08.2007 по 29.12.2011 - відокремлений підрозділ «Ровеньківське вантажно-транспортне управління» ДП «Ровенькиантрацит» (04 роки 04 місяці 09 днів);

- 30.12.2011 по 20.03.2017 - відокремлений підрозділ «Ровеньківське вантажно-транспортне управління» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» (05 років 03 місяці 20 днів).

Таким чином судом встановлено, що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 складає 38 років 04 місяці 20 днів.

Як встановлено судом, відповідно до останнього розрахунку відповідачем трудового стажу позивача - загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 36 років 08 місяців 07 днів.

При цьому, судом встановлено, що окрім зазначеного у відзиві на позов не зарахованого періоду роботи позивача з 04.01.1980 по 21.05.1980 в Ровеньківській автоколоні №2185, відповідачем також не зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 20.02.1979 по 14.11.1979 на шахті ім. М.В.Фрунзе та період роботи позивача з 21.02.2017 по 20.03.2017 (день звільнення) у ВП «Ровеньківське вантажно-транспортне управління» ТОВ ДТЕК «Ровенькиантрацит».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що ані в листі відповідача від 21.05.2019 № 167/6-14, ані у відзиві на позовну заяву, відповідачем не наведено жодних належних обґрунтувань щодо не зарахованих зазначених судом періодів ОСОБА_1 , крім того, відповідачем не надано роз`яснень щодо того, яким чином ним проводився розрахунок трудового стажу позивача.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм, доказів та встановлених судом на підставі цих доказів обставин, суд дійшов висновку, що загальний трудовий стаж позивача, з якого підлягає розрахунку розмір його пенсії складає 38 років 04 місяця 20 днів.

Отже, враховуючи те, що позивач в позовній заяві просить суд перерахувати розмір його пенсії виходячи з трудового стажу роботи 38 років 04 місяців 29 днів, позовні вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заборгованості з виплати пенсії позивачу за період з 25.03.2019 по 31.05.2019, суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом «закон» - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що здійснивши нарахування позивачу пенсії за період з 25.03.2019 по 31.05.2019, відповідач безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону № 1058-IV, не виплатив позивачу таку пенсію.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Як вже вище вказано, судом встановлено, що відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не було зараховано йому періоди його роботи за відсутності підстав, визначених законами. Відповідно, судом встановлено, що відповідачем в даному випадку допущена протиправна бездіяльність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу міжнародної практики та положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного права позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 72-73).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, позивачем в позовній заяві пред`явлено дві позовні вимоги немайнового характеру, та те, що до ухвалення рішення судовий збір не сплачено, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 1152,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, та з позивача в розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 25 березня 2019 року по 31 травня 2019 року.

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний номер: 41247269, місцезнаходження: 92800, Луганська обл., Біловодський район, селище міського типу Біловодськ, вул. Центральна, будинок 77) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсії за період з 25 березня 2019 року по 31 травня 2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо зменшення трудового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний номер: 41247269, місцезнаходження: 92800, Луганська обл., Біловодський район, селище міського типу Біловодськ, вул. Центральна, будинок 77) провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на підставі трудового стажу, який складає 38 років 04 місяці 20 днів, з дати призначення ОСОБА_1 пенсії.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UА6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір в сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний номер: 41247269, місцезнаходження: 92800, Луганська обл., Біловодський район, селище міського типу Біловодськ, вул. Центральна, будинок 77) на користь Державного бюджету України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UА6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір в сумі 1152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова