Справа № 240/167/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/167/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

22 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача - Мазур О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року (повний текст якого складено у м. Житомирі 09.04.2019 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області у якому просило визнати протиправним та скасувати Акт №7676/06-30-50-12 від 23.11.2018 року про результати камеральної перевірки порушення правил сплати (перерахування) орендної плати за землю з юридичних осіб та складене на підставі Акту податкове повідомлення-рішення від 21.12.2018 року №, яким до ТОВ "Чиста криниця" застосовано штрафні санкції на суму 33 713,12 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що оскільки в межах спірних відносин сплата земельного податку здійснена поза межами 1095 днів, сам борг набуває статусу безнадійного та виключає правомірність нарахування на нього пені.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року внаслідок задоволення заяви позивача про відмову від частини позовних вимог, закрито провадження у даній справі в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування Акту про результати камеральної перевірки порушення правил сплати (перерахування) орендної плати за землю з юридичних осіб №7676/06-30-50-12 від 23.11.2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 21.12.2018 про сплату товариством з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" штрафу в сумі 33713,12 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста криниця" документально підтверджені судові витрати у сумі 1921 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про помилковість висновків окружного суду, який підтримав позицію позивача, оскільки специфіка штрафної санкції, передбаченої пп.222.1.2 п.222.1 ст. 222 ПК України полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу не залежно від кількості днів, наступних за останнім днем строку грошового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечуючи доводи відповідача, зазначив про необґрунтованість та безпідставність поданої відповідачем апеляційної скарги, яка містить лише перелік окремих норм Податкового кодексу України, які визначають виключно підстави і предмет проведення камеральних перевірок, регулюють порядок і терміни сплати грошових зобов`язань з орендної плати та розміри штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошового зобов`язання.

Позивач явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, при цьому надіславши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з участю представника ТОВ "Чиста криниця" в іншому судовому засіданні, яке відбуватиметься в Житомирському окружному адміністративному суді 22.10.219 року. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки відповідно до клопотання про перенесення справи на іншу дату, представник позивача буде знаходиться в судовому в Житомирському окружному адміністративному суді у справі яка слухатиметься о 11:30 год. Однак, відповідно до ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року справу призначено в режимі відеоконференції в приміщенні Житомирського окружного адміністративного суду за участю представників сторін, а тому вказані обставини на які послався представник позивача являються безпідставними та необґрунтованими.

Судова колегія, з`ясувавши думку представника відповідача щодо заявленого клопотання, зважаючи на обсяг наявних в матеріалах справи доказів, дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача та розгляд справи за даної явки сторін.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, в межах заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, у спірний період позивач був платником орендної плати за землю з юридичних осіб.

В листопаді 2018 року головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Бердичівського управління ГУ ДФС у Житомирській області було проведено камеральну перевірку ТОВ "Чиста криниця" щодо термінів сплати (перерахування) орендної плати за землю з юридичних осіб.

За результатом перевірки складено Акт №7676/06-30-50-12 від 23.11.2018 (далі - Акт, а.с. 24-34), яким зафіксовано факт порушення платником правила сплати (перерахування) суми самостійно визначеного грошового зобов`язання.

На підставі висновків Акту перевірки Головне управління ДФС у Житомирській області винесло ТОВ "Чиста криниця" податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2018 яким за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 168565,60 грн. зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі в сумі 33713,12 грн. (а.с. 35).

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 21.12.2018 року № в частині нарахування позивачу штрафних санкцій за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 33 713,12 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Абзацом 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалось представником відповідача, вищевказані норми п. 102.2 ст. 102 ПК України до позивача не застосовувались.

За наслідками проведеної перевірки позивача контролюючим органом у Акті зафіксовано порушення вимог п. 287.3 ст. 287 ПК України, що виявилось у несвоєчасній сплаті орендної плати за землю з юридичних осіб за 2018 рік.

Матеріалами справи підтверджено, що до складу документів, які були охоплені камеральною перевіркою податкової звітності та на підставі яких податковий орган визначив грошові зобов`язання для нарахування штрафних санкцій увійшли: рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу (Наказ ДПА від 07.12.2010 №927), податкові повідомлення-рішення та податкові декларації з плати за землю за 2014 та 2015 роки.

Водночас, в розрахунку штрафних санкцій до Акту камеральної перевірки від 23.11.2018 №7676/06-30-50-12 датою операції вважається кінцевий термін для визначення кількості днів затримки для нарахування штрафних санкцій в порядку, визначеному п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України, тобто в даному випадку датою набуття статусу боргу вказано терміни із 31.05.2012 по 31.08.2015 (а.с. 118-119).

Приписами п. 114.1 ст. 114 ПК України визначено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Таким чином, наведене, дає підстави судовій колегії повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, що з огляду на дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення (21.12.2018), яким до позивача застосовані штрафні санкції, а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, нарахування позивачу сум штрафних санкцій було здійснено поза межами 1095-денного строку.

При цьому, судова колегія критично ставиться до пояснень контролюючого органу, наведених в апеляційній скарзі, стосовно того, що специфіка застосованої до позивача штрафної санкції полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу незалежно від кількості днів наступних за останнім днем строку грошового зобов`язання. В даному випадку, колегія суддів зауважує, що приписами п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України початок перебігу строку давності пов`язаний із днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань і в разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, разом з пенею та штрафними санкціями, позбавляючи податковий орган права вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу з платника.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відлік 1095-денного строку давності щодо нарахування ТОВ "Чиста криниця" штрафу за порушення строку сплати грошового зобов`язання з плати за землю має бути пов`язаний саме з останнім днем граничного строку подання податкової декларації з плати за землю.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 21.12.2018 року № в частині нарахування штрафу за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 33713,12 грн. грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права - неправильним.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 жовтня 2019 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.