Справа № 120/2853/19-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2019 р. Справа № 120/2853/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Борейко А.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 10.07.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату (боргу) недоїмки № Ф-2504-51, відповідно до якої нараховано борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9004,02 грн. Позивач вважає такі дії протиправними, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою від 10.09.2019 року відкрито провадження в амінінстративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.10.2019 року о 13:00. Даною ухвалою також надано відповідачу строк для подання відзиву.

18.09.2019 року засобами поштового зв`язку до суду надіслана заява від позивача про проведення розгляду справи, яка призначена на 01.10.2019 року за його відсутності (вх. №46328 від 18.09.2019р.)

26.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №47290 від 26.09.2019р.), в якому відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до відзиву на адміністративний позов вказано, що позивач дійсно підпадає під дію положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Однак, оскільки останнім добровільно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, він зобов`язаний сплатити суму єдиного внеску, зазначену в такому звіті. Сума боргу, що зазначена у вимозі, самостійно задекларована та своєчасно не сплачена. Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки) винесена правомірно, тому підстав для її скасування немає.

01.10.2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про заміну відповідача правонаступником (вх.№47699/19 від 01.10.2019р.) та заява про залишення позову без розгляду (вх. №47702/19 від 01.10.2019р.).

01.10.2019 року позивач у судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від 01.10.2019 року у судовому засіданні суд допустив заміну відповідача правонаступником Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 01.10.2019 року, представнику відповідача повернуто заяву про залишення позовної заяви без розгляду для усунення недоліків та надсиланння копії даної заяви позивачу для ознайомлення. У зв`язку з даними обставинами, суд відклав судове засідання. До розгляду справу призначено на 15.10.2019 року о 15:00.

03.10.2019 року через канцелярію суду представником відповідача подано нову заяву про залишення позову без розгляду (вх. №48088/19 від 03.10.2019р.), в якій усунуто недоліки.

10.10.2019 року на адресу суду позивачем надіслано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №48887 від 10.10.2019р.) та клопотання про поновлення строку звернення до суду (вх. №48900 від 10.10.2019р.) У клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач обгрунтував свої вимоги тим, що вимогу про сплату (боргу) недоїмки йому надано 23.08.2019 року. На підтвердженнян факту вручення листа позивачу від Гайсинського управління ГУ ДФС у Вінницькій області, позивач просив допитати свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою від 11.10.12019 року клопотання позивача (вх. №48887 від 10.10.2019 р.) задоволено та допущена участь в режимі відеоконференції ОСОБА_1 в судовому засіданні, призначеному на 15.10.2019 року о 15:00.

15.10.2019 року до суду представником відповідача подано заяву про відкладення слухання справи на іншу дату та час, у зв`язку із зайнятістю представника в іншій справі.

У судовому засіданні 15.10.2019 року судом розглянуто дану заяву. У даній заяві відсутні докази поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання та неможливості забезпечити явку іншого представника, тому заслухавши думку позивача, суд ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 15.10.2019 року, продовжив розгляд справи за відсутності представника відповідача.

15.10.2019 року у судовому засіданні суд розглянув заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду. В ході розгляду допитано свідка ОСОБА_2 Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 15.10.2019 року, суд відмовив у заяві представника відповідача про залишення позову без розгляду та визнав причини для поновлення звернення до суду позивача поважними.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 01.02.1996 року, номер запису про реєстрацію: 2 000270. Позивач перебуває на обліку у головному управлінні ДФС у Вінницькій області на загальній системі оподаткування.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 , видане 28.03.2008 року та довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №452/02-6-19 від 02.09.2019року, позивач є інвалідом війни ІІ групи.

11.02.2019 року ФОП ОСОБА_1 помилково подав до ГУ ДФС у Вінницькій області (Гайсинський район) звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік по формі №Д5, який зареєстровано відповідними датами, що підтверджується квитанцією №2 від 11.02.2019 року про електронну реєстрацію поданих звітностей по формі додатку №5. Відповідно до вказаних звітів позивач визначив собі зобов`язання зі сплати ЄСВ за 2018 рік в сумі - 9 012,55 грн.

ГУ ДФС у Вінницькій області сформувало вимогу, згідно якої ФОП ОСОБА_1 було нараховано зобов`язання зі сплати ЄСВ за 2018 рік на загальну суму 9 004,02 грн.

Не погоджуючись із вимогою, позивач звернувся із позовною заявою до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464), Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон №1058).

Стаття 1 цього Закону визначає єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Поряд із цим, за приписами частини четвертої цієї статті особи, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015.

Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону № 2464 є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. У такому разі вони подають до органу доходів та зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, ч. 3 Розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015, передбачено, що Звіт зазначеними особами не подається.

У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску ФО - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

В даному випадку, враховуючи, що позивач - ФОП ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та перебуває на загальній системі оподаткування, суд приходить висновку, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону №2464 звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд також зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, суд критично оцінює посилання представника відповідача на подану позивачем звітність щодо суми нарахованого єдиного внеску, оскільки подання такої звітності не є передбаченою законом умовою. Натомість, особа, що підпадає під дію положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" може брати участь у відповідній системі страхування лише добровільно за її заявою. Відтак, звіт має бути врахований контролюючим органом лише при наявності заяви про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та укладення відповідного договору.

Саме поданий звіт позивача від 11.02.2019 року про суми нарахованого доходу застрахованих осіб з визначеннями суми єдиного внеску за 2018 рік, відповідачем було розцінено як намір сплатити відповідну суму єдиного внеску, а тому і було сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2504-51 від 10.07.2019 року, відповідно до якої, станом на 30.06.2019 року позивачу необхідно було сплатити борг з ЄСВ в сумі 9 004,02 грн.

З огляду на вищевикладене, в частині визнання вимоги протиправною, позов задоволенню не підлягає, оскільки, на час формування даної вимоги відповідач діяв правомірно.

При цьому, несплата позивачем визначеної у вимозі суми та її послідуюче оскарження в судовому порядку, свідчить про відсутність волевиявлення позивача на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та наміру бути платником єдиного внеску. А так як іншого порядку скасування вимоги для позивача, окрім судового, не існує, тому, з урахуванням доводів позивача та норм діючого законодавства суд дійшов висновку про скасування сформованої ГУ ДФС у Вінницькій області вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2504-51 від 10.07.2019 року, як такої, що стосується особи, звільненої Законом від сплати ЄСВ, яка, добровільно не виявила бажання приймати участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказана позиція суду відповідає висновкам Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №2240/2690/18, у постанові від 31.01.2019 року.

Крім того, суд вважає, що заявлена вимога про зобов`язання анулювання сум є необгрунтованою та в її задоволенні слід вімовити, оскільки вона спрямована на врегулювання правовідносин, які не настали, але можуть виникнути у майбутньому, а судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", як ветеран війни-інвалід війни ІІ групи і ним помилково було понесено витрати у розмірі, сплаченого судового збору, то судові витрати не стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 91, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 10.07.2019 року №Ф-2504-51.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Рішення у повному обсязі складено 21.10.2019 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович