Справа № 522/11202/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року

Київ

справа №522/11202/16-а

адміністративне провадження №К/9901/23961/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року (суддя Єфіменко К.С.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року (колегія суддів: Турецька І.О., Градовський Ю.М., Косцова І.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив наступне:

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління ДФС в Одеській області про призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХII «Про міліцію» від 03 листопада 2015 року;

- зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області та Державну фіскальну службу України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності, у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» №208-VIII від 13 лютого 2015 року, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб у розмірі 275 600,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно Закону України від 20.12.1990 року №565-XII «Про міліцію» від 03.11.2015 року у зв`язку із встановленням II групи інвалідності у розмірі встановленому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707. Вказує, що на момент встановлення інвалідності Порядок № 850 не набрав чинності.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та податкової міліції ДФС України з 04 вересня 1995 року по 28 вересня 2015 року включно, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом начальника Головного управління ДФС в Одеській області від 24 вересня 2015 року №413-о позивача, з 28 вересня 2015 року, звільнено зі служби у запас Збройних сил України за ст.64 п. «б» (через хворобу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, з посади старшого слідчого з особливо важливих справ третього відділу кримінальних розслідувань Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області.

Вислуга років позивача на день звільнення складає 22 роки 00 місяців 14 днів.

Підставою для звільнення зі служби послужило свідоцтво про хворобу №327/4 від 21 вересня 2015 року Військово-лікарської комісії ГУМВС України в Одеській області, якою встановлено наявність захворювань, передбачених ст.ст. 39б, 40в, 41в, 55в, 60в, 71г, 23г графи 1 Розкладу хвороб і фізичних вад Наказу МВС України №85 від 06 лютого 2001 року.

Військово-лікарською комісією ГУМВС України в Одеській області зроблений висновок про те, що вказані захворювання пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ та позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

На підставі даного свідоцтва Одеською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 30 вересня 2015 року позивачу встановлено II групу інвалідності у зв`язку з наявністю захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, з втратою 60% працездатності.

Встановлення інвалідності та процент втрати працездатності підтверджено довідкою серії НОМЕР_1 від 30 вересня 2015 року до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та довідкою серії 10 ААА №125686 від 30 вересня 2015 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

03 листопада 2015 року ГУ ДФС в Одеській області складений висновок про призначення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Податковим кодексом України та Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію».

Згідно цього висновку позивачу призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням II групи інвалідності у розмірі 60 963,84 грн. на підставі пункту 1.2 «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 (далі - Порядок №707).

Розраховуючи дану суму одноразової грошової допомоги, суб`єкт владних повноважень, в особі ГУ ДФС в Одеській області, виходив з п.2 Порядку №707, який передбачає, що одноразова грошова допомога інвалідам, інвалідність яких настала у період проходження служби, виплачується у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно зі ступенем втрати працездатності, який визначається медико-санітарною експертною комісією, при цьому для інвалідів ІІ групи розмір грошового забезпечення встановлюється в розмірі чотирирічного грошового забезпечення.

Сума одноразової грошової допомоги, за розрахунком ГУ ДФС в Одеській області, складає 2 116 грн. 80 коп. х 12 місяців х 4 роки х 60 % = 60 963,84 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався частиною 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» №208-VIII від 13 лютого 2015 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, оскільки саме вказаний Порядок відповідає нормам ст. 23 Закону України «Про міліцію».

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону № 565-XII та Законом України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною шостою статті 23 Закону № 565-XII (в редакції Закону №208-VIII) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - постанова КМУ № 850) затверджено Порядок № 850.

Пунктом 2 зазначеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності (12 березня 2015 року) Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Порядок № 850 набрав чинності 31 жовтня 2015 року. До цього часу діяв Порядок № 707, посилання на який є у зазначеному пункті урядової постанови від 21 жовтня 2015 року № 850.

Згідно з пунктом 1 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Отож, у період з 12 березня 2015 року (дата набрання чинності Закону № 280-VIII) до 31 жовтня 2015 року (дата набрання чинності Порядку № 850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону № 565-ХІІ визначав Порядок № 707.

У справі, яка розглядається, інвалідність ІІ групи позивачу встановлено 30 вересня 2015 року, тобто після набрання чинності Законом № 280-VIII, про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся 20 жовтня 2015 року, тобто до набрання чинності Порядку № 850.

Таким чином, на думку колегії суддів, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом № 208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону № 565-XII (в редакції, чинній з 12 березня 2015 року) та відповідно до Порядку № 707.

Аналогічна правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду, зокрема, в постановах від 05 червня 2018 року у справі № 822/456/16, від 19 вересня у справі № 822/910/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 822/395/18, від 31 січня 2019 року у справі № 822/2143/16.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук