Справа № 161/11433/19
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/416/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Подзізея Костянтина Ігоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

09.07.2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, уточненою позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що він 29.06.2019 року рухався на транспортному засобі в напрямку свого дому у с. Підгайці Луцького р-ну, по вул. Молодіжна, та в цей час йому на зустріч їхав екіпаж патрульної поліції, котрий увімкнув сигнальну сирену з вимогою про його зупинку. Надалі, після здійснення зупинки, до нього підійшов відповідач та повідомив, що він, під час руху транспортним засобом, користувався засобом мобільного зв`язку, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. По даному факту відносно нього було винесено постанову серії ДПО18 № 251492 від 29.06.2019 року, якою на нього накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (далі - оскаржувана постанова). Вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем незаконно та необґрунтовано, без наявності будь-яких правових підстав та фактичних передумов виходячи з наступного. Так, під час складання адміністративних матеріалів та винесення оскаржуваної постанови, його не було ознайомлено з процесуальними правами та обов`язками, а також не надано будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказує, що дане правопорушення він не вчиняв, а тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 251492 від 29.06.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 29).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 28). Будь-яких заяв, клопотань, відзив на адміністративний позов від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.06.2019 року інспектор Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області Подзізей К.І. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ДПО18 № 251492 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 29.06.2019 року об 11 год. 05 хв. позивач ОСОБА_1 , по вул. Шкільна в с. Підгайці Луцького р-ну, керуючи транспортним засобом RENAULT Kengoo, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам п. 2.9 «д» ПДР України, під час руху користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 4).

Пунктом 2.9 «д» ПДР України передбачено, що Водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З аналізу вищевказаної норми законодавства слід зробити висновок, що неможливо притягнути особу до відповідальності на підставі доказів, які викликають сумніви та, в свою чергу, не встановлюють беззаперечності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вищевказані норми адміністративного судочинства визначають обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не визнавав, про що свідчить факт подачі до суду даного адміністративного позову.

Під час розгляду даної справи, стороною відповідача не надано беззаперечних доказів порушення позивачем п. 2.9 «д» ПДР України, а відтак вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Зокрема, стороною відповідача не додано д

Так, відповідачем, всупереч покладеного на нього обов`язку доведення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, будь-яких належних та допустимих доказів (фотоматеріалів, відеоматеріалів тощо чи пояснень свідків, які свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності) суду надано не було.

Зокрема, відповідач, під час усього розгляду справи, не скористався своїм правом надати відзив на адміністративний позов, при цьому, причин неможливості його подання суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що єдиним доказом, що підтверджує вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення є оскаржувана постанова, на підставі якої неможливо беззаперечно встановити вину останнього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із недоведеністю вини ОСОБА_1 , а відтак відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 247, 251, 252 КУпАП, на підставі ст. ст. 72-77, 251, 254, 286 КАС, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Подзізея Костянтина Ігоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ДПО18 № 251492 від 29.06.2019 року, винесену інспектором Луцького районного відділення поліції Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Подзізеєм Костянтином Ігоровичем, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська