Справа № 640/16113/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними дій старшого державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського районного управління юстиції Шемберко О.П. від 04.07.2019 року про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості 129.953,00 грн., що складає суму у розмірі 64976,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання даної ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем у строк встановлений судом виконано вимоги ухвали суду від 02 вересня 2019 року, водночас подано виправлену позовну заяву, в якій заявлено додаткову (нову) позовну вимогу, за яку позивачем не сплачено судовий збір.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року повернуто позовну заяву позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку не усуненням недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд повинен був надати йому можливість додатково оплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі. Апелянт зазначив, що повернення позову позбавляє його можливості подати позов до відділу ДВС у зв`язку з закінченням строку оскарження рішень суб`єкта владних повноважень.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Згідно частини 5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Колегія суддів зазначає, що під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що така не відповідає вимогам, встановлених статтями 160,161 КАС України.

Суд запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду:

- позовної заяви, яка б відповідала вимогам статті 160 КАС України в частині визначення відповідачів та чіткого обґрунтування позовних вимог щодо кожного з них, адреси проживання позивача та його ідентифікаційного номеру, ідентифікаційного коду відповідачів, з урахуванням інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- надання власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- надання двох екземплярів довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 04.07.2019 року №8082343/9;

- надання документу про сплату судового збору в розмірі 1536,80 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надіслано заяву про усунення недоліків, до якої було долучено уточнену позовну заяву, довідку розрахунок заборгованості по аліментам від 04.07.2019 року №8082343/9, письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також документ про сплату судового збору в розмірі 1536,80 грн.

Суд першої інстанції, переглянувши надані позивачем документи встановив, що в уточненій позовній заяві позивач просив: визнати незаконними дії старшого державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасувати постанову від 04.07.2019 року старшого державного виконавця Подільського районного управління юстиції Шемберко О.П. від 04.07.2019 про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості 129953,00 грн. що складає суму у розмірі 64976,50 грн.; визнати незаконними дії державного виконавця Цтібор І.І. Голосіївського р-го відділу державної виконавчої служби міста Києва до Голосіївського р-го відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що позивачем виконано вимоги ухвали суду від 02.09.2019 року, водночас подано виправлену позовну заяву, в якій заявлено додаткову (нову) позовну вимогу, за яку позивачем не сплачено судовий збір.

Колегія суддів зазначає, що право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа "Зубац проти Хорватії" (Zubac v.Croatia), №40160/12) вказав, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria) [ВП], №36760/06, п. 230, ЄСПЛ 2012) (пункт 78). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (пункт 82).

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

В той же час за усталеною практикою Європейського суду з прав людини сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У рішенні по справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 ЄСПЛ констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 ЕСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги специфіку спору у даній справі, встановлений пунктом 1 частини другої статті 287 КАС десятиденний строк для звернення до суду з позовом, а також важливість спору для позивача, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для надання позивачу додаткового часу для сплати судового збору.

Враховуючи наведені обставини, колегія доходить висновку про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України та передчасно постановлено ухвалу від 27 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 320, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І. Мєзєнцев