Справа № 460/593/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9488/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О. М., Заверухи О. Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року (суддя Комшелюк Т.О., м. Рівне,повне судове рішення складено 08 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15.03.2019 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)", в якому просить визнати протиправним та скасувати постанову про накладення стягнення від 18.09.2018 у вигляді оголошення догани. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він відбуває в ДУ Городищенська ВК (№ 96) покарання, пов`язане з позбавленням волі. Постановою начальника установи ОСОБА_2 про накладення дисциплінарного стягнення від 18.09.2018 позивачу оголошено догану. Позивач стверджує, що він не порушував встановленого порядку відбування покарання, а тому підстав для застосування дисциплінарного стягнення не було. Також, стверджує про порушення порядку формування дисциплінарної комісії.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №460/593/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим такого судового рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій з покликанням на недотримання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, що виразилось у неповно та не всебічно з`ясованих обставинах справи, з ненаданням оцінки аргументам позивача, тим самим вважає, що оскаржуване рішення суду не ґрунтується на засадах верховенства права, а відтак є незаконним і необґрунтованим. Тому просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване, однак таке не містить ніякої мотивації та обґрунтування, зокрема не вказані і не враховані причини, обставини і мотиви вчинення засудженим порушень, тяжкість і характер проступку. Вважає, що вся подія фіксувалась начальником відділення соціально-психологічної служби на відео реєстратор, однак запис з відео реєстратора під час службової перевірки не вивчався. Зазначає, що суд першої інстанції в основу рішення про притягнення до адміністративної відповідальності висновок від 11.09.2018 начальника сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи, однак такий не може замінювати необхідність обґрунтування та мотивування у спірній постанові. Скаржник також вказує, що відповідачем порушено порядок створення дисциплінарної комісії. Доводом апеляційної скарги слугує і те, що суд першої інстанції зробив невірний висновок щодо відсутності порушеного права позивача на правову допомогу під час розгляду питання про доцільність накладення на нього стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановленоі такі обставини підтверджуються матеріалами справи, що позивач відбуває покарання, пов`язане з позбавленням волі, у ДУ Городищенська ВК (№96) .

Начальником установи полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. 18.09.2018 винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 у зв`язку з допущеним 02.09.2018 порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилося у неправомірних взаємовідносинах з персоналом колонії .

Вважаючи, що його права, свободи та законні інтереси порушені, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що відповідачем накладено стягнення на ОСОБА_1 з урахуванням усіх обставин та із дотриманням вимог, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України. Суд також відхилив доводи позивача про порушення порядку формування дисциплінарної комісії, оскільки такі базуються на складі комісії, затвердженої наказом відповідача від 06.04.2017 №55/ОД-17, який є відмінним від наказу від 05.05.2017 №88/ОД-17, яким затверджено дисциплінарну комісію, що 18.09.2018 вирішувала питання про доцільність застосування стягнення до засудженого ОСОБА_1 . Крім того, судом визнано безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про те, що він неодноразово звертався до Центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, але адміністрація колонії його звернення до Центру свідомо не направляла.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Положеннями ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації. Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно з абз. 7 ч. 1, абз. 2, 4 ч. 3, абз. 11 ч. 4 ст. 107 КВК України засуджені, зокрема: мають право здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії. Засудженим забороняється вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Відповідно до ч. 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462 (далі - Правила), засуджені серед іншого зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань.

Розділом IV Правил встановлено, що взаємовідносини персоналу установ виконання покарань із засудженими ґрунтуються на суворому дотриманні законності. У своїй роботі персонал має дотримуватися високих професійних та особистих стандартів. Засуджені звертаються до персоналу установ виконання покарань на «ви», називають їх по імені та по батькові або «громадянин», «громадянка», далі - за званням чи займаною посадою. Персонал установ виконання покарань звертається до засуджених на «ви» та називає по імені та по батькові або «засуджений», «засуджена», «громадянин», «громадянка» із додаванням прізвища. У виховних колоніях персонал звертається до засуджених на «ви» або «вихованець», «вихованка» та називає їх по імені.

Згідно з пунктом 2 з розділу XIV Правил адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. У зв`язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім`ї) за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонна розмова може бути надана у будь-який час. Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови. У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Як видно із довідки-витягу з особової справи засудженого ОСОБА_1 , він засуджений судом до довічного позбавлення волі .

Згідно абз. 7 розділу ХХХІІІ Правил на засуджених до довічного позбавлення волі поширюються заходи заохочення, стягнення та порядок їх застосування, передбачені статтями 130, 132 Кримінально-виконавчого кодексу України і розділом XXI цих Правил.

Абзац 2 пункту 2 розділу ХХІ Правил встановлює, що застосування начальниками установ виконання покарань заходів стягнення оформлюється постановами про накладення стягнення та про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додатки 23, 24).

Перед накладенням стягнення на засудженого, який відбуває покарання у виправній колонії, дисциплінарною комісією установи вирішується питання про доцільність застосування стягнення у порядку, визначеному статтями 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України. (абз. 3 п. 2 розділу ХХІ Правил).

Встановлено, що рапортом від 02.09.2018 начальник відділення соціально-психологічної служби лейтенант внутрішньої служби ДУ Городищенська ВК (№ 96) Бугайчук М.П. доповів в.о. начальнику установи, що 02.09.2018 близько 15:50 під час проведення телефонних переговорів для засудженого ОСОБА_1 , останній почав звертатися до нього за невстановленою формою на ти, при цьому використовуючи грубу та нецензурну лексику. Засудженому було додатково роз`яснено порядок надання телефонних розмов, відповідно до Розділу XIV та порядок звернення до персоналу установи відповідно до Розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. На що засуджений ОСОБА_1 у присутності молодшого інспектора ВНіБ ст. с-нтвн. сл. ОСОБА_3 почав йому погрожувати, вказавши …роз*башу щас тобі голову…. Засудженому були зроблені повторні зауваження, однак засуджений протиправну поведінку не припинив. Своїми діями засуджений ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 9, п. 1, 3 ч. 3, п. 10 ч. 4 ст. 107 КВК України .

Статтею 131-1 КВК України визначено, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо того, що суд першої інстанції не з`ясував повно та всебічно обставини справи, зокрема в тому, що оскаржувана постанова відповідача не містить ніякої мотивації та обґрунтування, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 16 ст. 134 КВК України адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Згідно ч. 1 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії (ч.6 ст. 135 КВК України).

Частина 7 статті 135 КВК України вказує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду. Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Судом встановлено, що 11.09.2018 начальником сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи майором Цукановим С.О., за результатом розгляду матеріалів відносно засудженого ОСОБА_1 по фактах порушень, допущених 02.09.2018, складений висновок про завершення перевірки та доцільність розгляду на засіданні дисциплінарної комісії колонії питання щодо притягнення засудженого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення встановленого порядку відбування покарання згідно статей 132, 134 КВК України .

Згідно цього ж висновку в ході проведення перевірки по рапорту начальника відділення соціально-психологічної служби лейтенант внутрішньої служби ДУ Городищенська ВК (№ 96) Бугайчука М.П. від 02.09.2018 стосовно вчинення засудженим ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, засуджений ОСОБА_1 викликався службовий кабінет начальника сектору ДПВ соціально-психологічної служби, де надав письмове пояснення в, якому вказав, що вину не визнав. Вину засудженого ОСОБА_1 підтвердили інші засуджені. Відповідно до зібраних матеріалів, причинами даного дисциплінарного проступку є стійке неприйняття існуючих вимог встановленого порядку відбування покарання. Маючи свідомий намір на порушення, мотивом стало бажання не дотримання правомірних взаємовідносин з персоналом колонії. В поведінці засудженого тривалий час прослідковується явна загроза життю та безпеці персоналу. Обставин, які б пом`якшували вину засудженого ОСОБА_1 , не має. З обставин, які обтяжують вину засудженого ОСОБА_1 , слід зазначити його зухвалість. Таким чином своїми діями засуджений ОСОБА_1 порушив вимоги п.1,3 ч.3, п.10 ч.4 ст. 107 КВК України. Зібраними матеріалами вдалося повністю підтвердити наявність усіх ознак дисциплінарного проступку зі сторони засудженого ОСОБА_1 та факт вчинення порушення з його сторони.

Такі обставини перевірки щодо підтвердження вчинення позивачем проступку підтверджуються й іншими матеріалами справи, зокрема поясненнями службових осіб установи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поясненнями інших засуджених, особисті дані щодо яких згідно акту від 13.09.2018 вилучені із матеріалів службової перевірки. За змістом довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_1 , на час накладення стягнення до позивача попередньо застосовувалось 22 стягнення. Заохочення відсутні.

Начальник сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботи майор ОСОБА_5 11.09.2018 подав начальнику ДУ Городищенська ВК (№96) рапорт, в якому клопотав перед дисциплінарною комісією колонії про притягнення засудженого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно зі ст. 132, 134 КВК України .

Як видно з акту, складеного 14.09.2018 службовими особами ДУ Городищенська ВК (№96) про те, що в секторі для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, відбулось засідання дисциплінарної комісії із засудженим ОСОБА_1 , під час якого засуджений почав виражати своє невдоволення відносно розгляду дисциплінарної комісії також засуджений прямо заявив і да я "Бунтар" .

У своїх поясненнях (день місяця вересня 2018 року записаний із виправленням, що не дає чітко його визначити), наданих ДУ "Гродищенська ВК (№ 96)", що , засуджений ОСОБА_1 категорично не заперечив вчинення 02.09.2018 проступку під час проведення телефонної розмови, а лише вказував, що ОСОБА_4 його провокував записуванням розмови на відеореєстратор, який просив долучити до рапорту. Вказує, що дана людина вела себе упереджено.

Згідно протоколу № 84 від 18.09.2018 засідання дисциплінарної комісії з питання доцільності застосування дисциплінарних стягнень на порядок денний було постановлено розгляд питання щодо доцільності застосування заходів дисциплінарного впливу до порушників встановленого порядку відбуття покарання засуджених, серед яких і на ОСОБА_1 Під пунктом 5 цього протоколу виступив начальник сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 вн.сл. Цуканов С.О., який доповів, що 02.09.2018 засуджений ОСОБА_1 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, яке виразилося у неправомірних взаємовідносинах з персоналом колонії. Засуджений ОСОБА_1 письмове пояснення надав, в якому вину не визнав. Такими діями позивач порушив вимоги ст. 107 ч.3 п.1,3. ч. 4 п. 10 КВК України.

У зв`язку з доведеністю наявності у діях, зокрема що стосується засудженого ОСОБА_1 , усіх ознак дисциплінарного проступку та з врахуванням причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінку засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення про суть проступку, дисциплінарна комісія з питання доцільності застосування дисциплінарних стягнень вирішила клопотати перед начальником колонії про застосування до засудженого ОСОБА_1 в порядку ст. 132, 134 КВК України заходів дисциплінарного стягнення у виді догани.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Начальником установи полковником внутрішньої служби Луцуком Ю.Ю. 18.09.2018 винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на ОСОБА_1 у зв`язку з допущеним 02.09.2018 порушенням встановленого порядку відбування покарання, що виразилося у неправомірних взаємовідносинах з персоналом колонії, чим порушено вимоги п. 1, 3 ч. 3 п.10 ч. 4 ст. 107 КВК України.

Колегія суддів зауважує, що постанова про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на ОСОБА_1 , містить суть порушення та вид стягнення, підписана начальником установи та містить інформацію про її оголошення засудженому. Така форма оскаржуваної постанови відповідача повністю відповідає Додатку 24 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 2 розділу ХХI).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі наведених обставин справи повно та правильно встановив, що перевірка за фактом порушень позивачем вимог порядку відбування покарання проведена відповідачем відповідно до встановленої процедури, з урахуванням обставин вчиненого та поведінки засудженого. Рішення про притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є детально вмотивованим та обґрунтованим з урахуванням усіх обставин вчинення засудженим порушення, тяжкості і характеру проступку, а тому підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з наведеним відхиляються доводи апеляційної скарги щодо не з`ясування судом першої інстанції обставини справи, які полягають в тому, що оскаржувана постанова відповідача не містить ніякої мотивації та обґрунтування, що нібито в основу рішення про притягнення до адміністративної відповідальності покладено лише висновок начальника сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі відділу із соціально-виховної та психологічної роботивід 11.09.2018.

Щодо доводів скаржника, що вся подія фіксувалась начальником відділення соціально-психологічної служби на відеореєстратор, однак запис з відеореєстратора під час службової перевірки не вивчався, то як стверджує відповідач, записи з відеореєстратора, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, відсутні, оскільки начальник відділення соціально-психологічної служби колонії ОСОБА_4 таких не проводив. Відтак вказані покликання позивача є безпідставними.

Не підлягають до задоволення також доводи скаржника, що відповідачем порушено порядок створення дисциплінарної комісії, оскільки в апеляційній скарзі позивач покликається на наказ №88/ОД-17 від 05.05.2017, яким затверджено склад дисциплінарної комісії, яка 18.09.2018 вирішувала питання про доцільність застосування дисциплінарних стягнень до засуджених, оскільки вказаний наказ не був покладений в одну з основ позову.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції зробив невірний висновок щодо відсутності порушеного права позивача на правову допомогу під час розгляду питання про доцільність накладення на нього стягнення.

Так, особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги (ч. 5 ст. 135 КВК України).

Встановлено, що дисциплінарною комісією розгляд матеріалів щодо питання про доцільність застосування до ОСОБА_1 заходів стягнення первинно був призначений на 14.09.2018. На а.с. 50 є заява засудженого ОСОБА_1 про перенесення розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування до ОСОБА_1 заходів стягнення у зв`язку з направленням ним в Регіонального центрунадання безоплатної вторинної правової допомоги адвоката.

В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 від 14.09.2018, згідно якої йому роз`яснено, що він має можливість у встановленому порядку повідомити адвоката або іншого фахівця у галузі права, про участь на засіданні дисциплінарної комісії установи щодо доцільності застосування до нього заходів стягнення, яке призначено на 18.09.2018 12:00 год. Водночас, як свідчать матеріали справи, зокрема вихідна кореспонденція засудженого ОСОБА_1 , журнал обліку кореспонденції осіб, які тримаються в установі виконання покарань Городищенської ВК (№96)№ 04-11 та журнал реєстрації документів, створених установою № 01-43 в період вересня 2018 року (а.с.133-154), позивач до Рівненського центру надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявами про надання правової допомоги не звертався.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відсутності порушеного права позивача на правову допомогу під час розгляду питання про доцільність накладення на нього стягнення, оскільки позивач із заявою до центру надання безоплатної вторинної правової допомоги не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач підтвердив правомірність свої дій у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами. В той же час доводи та обґрунтування позивача не доводять ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а отже не дають суду підстав для скасування спірної постанови відповідача.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №460/593/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 24 жовтня 2019 року.