Справа № 158/1679/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10287/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Тарана О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року у місті Ківерці, повний текст складений 04.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС (надалі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил № 6890/20500/18 від 12.12.2018 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року позов задоволений.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається умислу позивача на внесення завідомо неправдивих відомостей до декларації для зменшення митних платежів, так як всі відомості внесені відповідно до офіційних документів. При цьому, у Німеччині проводиться досудове розслідування за фактом підробки посадовими особами відповідних органів таких документів шляхом внесення недостовірних відомостей до них, в чому немає вини позивача.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Волинська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що 10.09.2018 року до Волинської митниці ДФС із ДФС України листом надійшло звернення митних органів Німеччини з копіями документів щодо підтвердження факту ввезення позивачем на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки RENAULT, модель «KENGOО».

З метою отримання пояснень від позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, позивачу направлено лист - виклик від 18.10.2018 року про необхідність явки до митного органу на 24.10.2018 року.

23.10.2018 року позивач скерував на адресу митниці лист про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням його у відрядженні, що свідчить про отримання ним листа - виклику.

Відтак, Волинською митницею ДФС повторно, 25.10.2018 року скеровано лист - виклик про необхідність явки на митницю на 09.11.2018 року.

Вказаний лист направлено рекомендованим повідомленням №623.

Позивач для дачі пояснень не з`явився, жодних заяв та клопотань про перенесення розгляду не надсилав.

Враховуючи наведене, 09.11.2019 року посадовою особою митного органу складено протокол про порушення митних правил №6890/20500/18, який направлено позивачу рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №470.

Тому покликання позивача на те, що під час винесення даної постанови та розгляду справи він участі не брав є необґрунтованими та безпідставним, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи.

Зазначає, що протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомлено адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею є недостовірним.

Зазначає також, що всі документи надсилалися позивачу на адресу, яка вказана ним і в цьому адміністративному позові. Вважає, що позивач недобросовісно користується своїми правами та намагається уникнути відповідальності за порушення митних правил.

Звертає увагу також на те, що декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.05.2016 року посадовою особою м/п «Ковель» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 205060001/2016/04811, де декларантом (митним брокером) ТзОВ «Авто-Спринт» був ОСОБА_1 проведено митне оформлення товару легкового автомобіля марки «Рено Кенго». При здійсненні митного оформлення вказаного транспортного засобу було сплачено митних платежів на загальну суму 22 113 грн. 62 коп.

10.09.2018 року до Волинської митниці ДФС із ДФС України листом надійшло звернення митних органів Німеччини з копіями документів щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення вищевказаного автомобіля. За результатами опрацювання зазначеного звернення митних органів Німеччини та копій надісланих документів до нього було встановлено, що датою першої реєстрації автомобіля у відповідних органах Німеччини є «11.02.2011 року», однак при здійсненні митного оформлення було вказано дату першої реєстрації автомобіля «11.09.2011 року», що призвело до зниження митних платежів на 39 497 грн. 56 коп.

Таким чином, оскаржуваною постановою 16.05.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 160318 грн. 14 коп.

Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальні вимоги, а саме щодо дотримання позивачем строків звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 529 Митного кодексу України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що скарга (адміністративний позов) на постанову органу доходів і зборів у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена 12.12.2018 року.

До суду позивач звернувся лише 20.06.2019 року, тобто після спливу десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивачем, як при поданні позовної заяви, так і на виконання вимог ухвали судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року, заявлялося клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду із даним позовом з покликанням на те, що в телефонному режимі працівник Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області повідомив позивача про те, що у них перебуває виконавче провадження №58632668 від 15.03.2019 року про стягнення штрафу в розмірі 160318, 14 грн. Зазначає, що 11.06.2019 року уклав договір про надання правової допомоги та саме в цей день отримав від свого представника копію оскаржуваної постанови.

Вказане клопотання не було вирішено судом першої інстанції ні під час відкриття провадження у справі, ні під час вирішення справи по суті - резолютивні частини судових рішень суду першої інстанції не містять рішення, прийнятого за наслідком розгляду клопотання.

Апеляційний суд вважає, що посилання позивача на поважність причин пропуску строку звернення до суду не заслуговують на увагу суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Статтею 28 зазначеного вище Закону встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відтак, покликання ОСОБА_1 на те, що про наявність виконавчого провадження №58632668 від 15.03.2019 року з приводу сплати штрафу за постановою він дізнався телефонному режимі від працівника Ківерцівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області суперечить вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої постанови державного виконавця надсилаються учасникам виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а не повідомляються у телефонному режимі.

Крім того, сам позивач визнав, що виконавче провадження відкрито ще 15.03.2019 року, а до суду звернувся лише 20.06.2019 року, тобто зі спливом тривалого проміжку часу.

Також суду бере до уваги те, що позивач викликався до митного органу для дачі пояснень з приводу розбіжностей у документах, однак жодного разу не з`явився та не надав жодних пояснень.

Між тим, поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, встановивши, що позовна заява подана до суду після спливу десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити вказаний позов без розгляду, а не розглядати його по суті.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, а зазначений вище адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС задовольнити частково.

Скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2019 року у справі №158/1679/19.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення складено 21.10.2019 року.