Справа № 348/2370/16-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року

Київ

справа № 348/2370/16-а

провадження № К/9901/44074/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Грещука Р.П. від 20 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Каралюса В.М., Затолочного В.С., Матковського З.М. від 22 червня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Надвірнянське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 81 % заробітку державного службовця із окладу станом на 1 січня 2017 року та з урахуванням всіх виплат з травня 2016 року по грудень 2016 року, з яких сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, в тому числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально побутові потреби, виплати за вислугу років (за наявності), заохочувальних та інших компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум, виплатити призначену пенсію з 16 грудня 2016 року та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до 3акону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII в редакції від 1 січня 2006 року.

Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 16 грудня 2016 року, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року№ 3723-XII в редакції від 1 січня 2006 року, у розмірі 81 % середньомісячного заробітку державного службовця із січня 2012 року по грудень 2016 року з урахуванням усіх виплат, з яких сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, в тому, числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби, виплати за вислугу років (за наявності), заохочувальних та інших компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру.

3. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачка є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, отже має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Зобов`язуючи відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 81 % заробітку суд виходив з того, що позивачка звернулась до відповідача з метою перерахунку призначеної їй у 2006 році пенсії по інвалідності, а тому відповідач повинен застосовувати приписи статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII в редакції від 1 січня 2006 року (в редакції, що була чинна на момент встановлення інвалідності).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у 2006 році було встановлено II групу інвалідності (загальне захворювання) та призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію по інвалідності. На час встановлення інвалідності позивачка перебувала на державній службі.

Стаж роботи позивача на державній службі становить 11 років 4 місяці 24 дні.

15 грудня 2016 року ОСОБА_1 припинила службу на посаді головного спеціаліста Надвірнянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області.

2 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом від 9 грудня 2016 року № 363/4-15 повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII. Відмова мотивована тим, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

6. Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачка з 29 березня 2006 року отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний стаж роботи становить 19 років 10 місяців 2 дні, в тому числі стаж держслужбовця обчислений 30 листопада 2016 року становить 11 років 4 місяці 24 дні.

З 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалося відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачає, що уразі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника- консультанта народного депутата України.

Тому з 1 червня 2015 року пенсії народним депутатам, міністрам, суддям, прокурорам, митникам, податківцям та іншим державним службовцям, в тому числі, і працівникам органів Пенсійного фонду України, будуть призначатися відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсії, призначені до 1 червня 2015 року, продовжуватимуть виплачувати у раніше встановленому розмірі.

Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

З 1 травня 2016 року вступив вдію Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії за віком.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пунктом 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 3акону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто, з врахуванням виплат за невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреб та індексації заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат.

8. ОСОБА_1 подано заперечення на касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року, в яких вона просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

11. Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

12. Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

13. Тобто, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

14. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

15. Водночас, за приписами частин 9, 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

16. Частиною 12 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII визначено, що якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

17. Згідно із частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

18. Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

19. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

20. Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

21. Згідно із статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Судами встановлено, що стаж позивачки на державній службі становить понад 11 років і вона є інвалідом ІІ групи.

23. Таким чином, оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивачка має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

24. Стосовно доводів відповідача про те, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 1 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктів 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, і норми, передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж.

25. Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

26. Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

27. Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

28. Аналогічний правовий висновок щодо подібних правовідносин викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18.

29. Матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, надбавка за особливі умови проходження державної служби та премії до державних і професійних свят, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування входила до системи оплати праці державного службовця.

30. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

31. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 2 квітня 2018 року (справа № 306/48/16-а), від 5 червня 2018 року (справа № 275/593/17).

32. Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, призначається особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах.

33. На час встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності (2006 рік) остання не мала 10 років стажу державної служби, отже не набула права на призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що відповідач повинен перерахувати призначену ОСОБА_1 в 2006 році пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII з урахуванням норми, яка діяла на момент встановлення їй ІІ групи інвалідності, тобто за редакцією вказаного Закону від 1 січня 2006 року, оскільки факт встановлення інвалідності відбувся у 2006 році, під час дії Закону у цій редакції є помилковими.

34. Оскільки на час виникнення у позивачки права на призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, нормою якою врегульовано питання права на таку пенсію та її розмір передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії саме у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати.

35. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 2 квітня 2019 року у справі № 687/545/17 та від 3 квітня 2019 року у справі № 398/3484/16-а.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

36. Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

37. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - зміні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частковою.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року скасувати.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року змінити шляхом зазначення в абзаці третьому резолютивної частини 60 процентів замість 81 %.

В іншій частині постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

судді Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний