Справа № 377/722/19
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

Справа №377/722/19

Провадження №2-а/377/19/19

17 жовтня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі: судді Теремецької Н.Ф., за участю секретарів судового засідання: Маряхіної І.В., Прядко Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Кукшина Андрія Ігоровича про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, -

УСТАНОВИВ:

16 вересня 2019 року до суду подано позовну заяву, в якій позивач просить: поновити йому строк звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення; скасувати постанову інспектора роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Кукшина Андрія Ігоровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1177050 від 25.05.2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення; стягнути на його користь понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 500 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 25 травня 2019 року інспектором роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Кукшиним Андрієм Ігоровичем винесено постанову серії ЕАВ № 1177050, згідно якої 25 травня 2019 року, приблизно о 20 годині 45 хвилин, на 30 км. шосе Київське, с. Семиполки Броварського району Київської області, позивач керував транспортним засобом марки «MERCEDES-VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке своєчасно не зареєстроване після митного оформлення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. Вказана постанова є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню. Обставини, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності, оскільки факту керування позивачем зазначеного транспортного засобу 25.05.2019 року за вказаною у постанові адресою не було, що підтверджується відсутністю підпису позивача у відповідній графі постанови, а також відсутністю відмітки про відмову від підпису або отриманні постанови. Крім того, у постанові зазначено адресу місця проживання позивача, за якою він ніколи не проживав. Факт того, що станом на день винесення оскаржуваної постанови позивач був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується відповідною відміткою на 12 сторінці його паспорта громадянина України. Також, у спірній постанові зазначено модель транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO», тоді як, у тимчасовому володінні позивача є транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VIANO». Постанову серії ЕАВ № 1177050 від 25.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, позивач отримав лише 05.05.2019 року у Славутицькому міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Про її існування позивач дізнався лише 04.09.2019 року від нотаріуса, до якого звернувся, маючи намір на продаж автомобіля. Вказана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки справа про адміністративне правопорушення була розглянута в порушення ч. 1 ст. 268 КУпАП та п. 8 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Ухвалою судді від 20 вересня 2019 року було визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
11 жовтня 2019 року від представника відповідача надійшов до суду відзив мотивований тим, що відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі Постанова №1388) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, забороняється. Згідно пункту 2.9.в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення. Частиною шостою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 25.05.2019 року водій ОСОБА_1 в с. Семиполки по вул. Шосе Київське, 30, керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ VIANO, державний номерний знак НОМЕР_1 , який своєчасно не зареєстровано після митного оформлення, чим порушив п. 2.9.в ПДР України. Відповідно до митної декларації від 01.04.2019 року, яку надав позивач, 01.04.2019 року відбулося митне оформлення вищевказаного транспортного засобу. Пункт 7 Постанови №1388 зобов`язує зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після такого оформлення. В зв`язку з цим крайній строк реєстрації транспортного засобу MERCEDES-BENZ VIANO, державний номерний знак НОМЕР_1 11.04.2019 року, тому вина позивача є доведеною. Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги, передбаченої ст.268 КУпАП, на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Інспектор в постанові допустив механічну описку та вказав помилкову адресу місця проживання позивача, але така описка не впливає на суть вчиненого правопорушення та його кваліфікацію, і не є підставою для задоволення позову. Позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вимога позивача про стягнення на його користь 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та неспівмірною з предметом оскарження, тому задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні, яке відбулося 08 жовтня 2019 року, позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що в його тимчасовому володінні є автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VIANO», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 .. Власником ОСОБА_2 автомобіль не був зареєстрований в органах МВС після митного оформлення, оскільки в судовому порядку ним оскаржуються дії митних органів щодо визначення вартості цього автомобіля. 25 травня 2019 року він не керував на 30 км. шосе Київське, с. Семиполки Броварського району Київської області транспортним засобом марки «MERCEDES-VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 . У оскаржуваній постанові зазначено адресу місця проживання, за якою він не проживає. Відсутність підпису у оскаржуваній постанові, зазначення адреси місця проживання, за якою він не проживає, зазначення неправильної моделі автомобіля свідчать про те, що постанова була складена за його відсутності. Копію постанови він отримав лише 05.05.2019 року у Славутицькому міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Враховуючи, що відповідачем не надано належних доказів того, що він керував зазначеним в постанові автомобілем 25 травня 2019 року на 30 км. шосе Київське, с. Семиполки Броварського району Київської області, а постанова складена за його відсутності, то вказана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає необхідним задовольнити позов з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАВ № 1177050 від 25.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Кукшиним Андрієм Ігоровичем, Шайдта Ю.Г., позивача у справі, притягнутодо відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 170 гривень за те, що він 25 травня 2019 року, о 20 годині 45 хвилин, на 30 км. шосе Київське с. Семиполки, керував транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке своєчасно не зареєстроване після митного оформлення, чим порушив п. 2.9.в ПДР України. Не погодившись з постановою від 25.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Кукшиним Андрієм Ігоровичем, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ст. 2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Як зазначено в ст. 14 цього Закону, учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9 в ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.
Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке своєчасно не зареєстроване після митного оформлення.
Натомість в судовому засіданні позивач пояснив, що у його тимчасовому володінні перебував транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VIANO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 ..
Згідно митної декларації форми МД-2 від 01.04.2019 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за № НОМЕР_2 від 07.03.2019 року, копії яких долучені до матеріалів справи, власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VIANO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .
Таким чином, транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_1 є автомобіль «MERCEDES-BENZ VIANO», проте в оскаржуваній постанові з таким реєстраційним номером зазначено автомобіль зовсім іншої моделі «MERCEDES-BENZ VITO».
Згідно копії паспорту позивача з 11 жовтня 2016 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В оскаржуваній постанові зазначено місце проживання позивача: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою позивач був зареєстрований в період з 06 липня 1993 року по 12 липня 2016 року.
За змістом статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про дміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
За правилом ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно із ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Натомість, на підтвердження зазначеного у постанові адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а саме факту керування позивачем зазначеним в постанові транспортним засобом, у визначений час та місці, доказів, зокрема, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачем не надано.
При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута у присутності позивача, що є порушенням ч.1 ст.268 КУпАП, або його було сповіщено про час та місце розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить підпису позивача про отримання ним копії цієї постанови та відмітки про відмову від підпису в отриманні копії постанови, а також не зазначено, що копія постанови вислана позивачу, що є порушенням ст.285 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч даним вимогам, відповідачем об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, таких як відеозапис нагрудного чи автомобільного відеореєстратора поліції, не надано. А оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1 , оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності.
В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).
Об`єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, відповідачем зібрано не було.
Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності жодних належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1177050 від 25 травня 2019 року не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що адвокат Бабич Н.С., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000763 від 05 липня 2019 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Чернігівської області № 77 від 07.06.2019 року, та здійснює адвокатську діяльність індивідуально, надавала позивачу правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги № 1-09-19 від 13 вересня 2019 року.

За змістом п.1 вказаного договору, предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів позивача по адміністративній справі за позовом до інспектора роти № 7 батальону № 4 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кукшина Андрія Ігоровича про скасування постанови серії ЕАВ № 1177050 від 25 травня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме: вивчення наданих клієнтом документів, нормативних актів, судової практики з предмету спору та складення позовної заяви до суду і оформлення додатків до неї.

Відповідно до п.4.4 цього договору за надання правової допомоги відповідно до даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 500 гривень. Розрахунок вартості наданих послуг є Додатком 1 до договору.

Як зазначено у розрахунку вартості робіт(послуг), який є Додатком 1 до договору про надання правової допомоги № 1-09-19 від 13.09.2019 року, вартість години роботи адвоката становить 100 гривень. Адвокатом Бабич Н.С. було витрачено на вивчення наданих клієнтом документів, на надання усної консультації -0,5 год, вартість 50 гривень, на вивчення нормативних актів та матеріалів судової практики з предмету спору 0,5 год, вартість 50 гривень, складання позовної заяви та оформлення додатків до неї 4 год, вартість - 500 гривень.

Виконання наданих послуг в повному обсязі підтверджено у акті виконаних робіт від 16 вересня 2019 року за договором про надання правової допомоги № 1-09-19 від 13 вересня 2019 року, підписаного позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Бабич Н.С..

Вартість послуг, наданих позивачу адвокатом Бабич Н.С. та оплачених позивачем , складає 500 гривень.

Оплату витрат позивачем за надання йому правничої допомоги адвокатом Бабич Н.С. згідно наданого договору підтверджено рахунком-фактурою № 1-09-19 від 16 вересня 2019 року та товарним чеком на суму 500 гривень, який відповідно до ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуги, отримання коштів.

Рахунок-фактура та товарний чек відповідають вимогам, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять всі необхідні реквізити та посилання на договір про надання правової допомоги № 1-09-19 від 13.09.2019 року.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи час, затрачений адвокатом Бабич Н.С. на вивчення наданих клієнтом документів, на надання усної консультації, на вивчення нормативних актів та матеріалів судової практики з предмету спору, складання позовної заяви та оформлення додатків до неї, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 500 гривень є співмірним, обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова чи службова особа якого виступала відповідачем у справі.
Враховуючи, що відповідачем у справі виступав інспектор роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, який є службовою особою Департаменту патрульної поліції, то відповідні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 гривень мають бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме з Департаменту патрульної поліції, як з суб`єкта владних повноважень, службовою особою якого виступає відповідач.
Керуючись ст. ст. 243-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 7 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Кукшина Андрія Ігоровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1177050 від 25 травня 2019 року, згідно якої застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 500 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Інспектор роти №7 батальону №4 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Кукшин Андрій Вікторович (адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Народного ополчення, 9).

Суддя Н. Ф. Теремецька