Справа № 1.380.2019.001750
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7861/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Бруновської Н.В.,

судді Запотічного І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача Лопатинська Я.Р .

представник відповідача Ільків Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (головуючий суддя Мричко М.І., м.Львів, проголошено 15:47:07) у справі № 1.380.2019.001750 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Коростівська сільська рада про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2019 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - відповідач), в якій просив: визнати протиправним дії ГУ Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області; зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області.

В обґрунтування вимог позову позивач покликався на те, що він, як учасник бойових дій та особа, яка безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, звертався до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у відповідь на що отримав відмову .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 06 листопада 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 гектара, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач фактично покликається на ті ж доводи, що були зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Так, зазначає, що за результатами розгляду клопотання позивача, такому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстави відсутності погодження органами місцевого самоврядування надання такого дозволу на земельну ділянку, яку бажає отримати у власність позивач. Крім цього, відповідач покликається на доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08 жовтня 2014 року № 37732/0/1-14, рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року та доручення Голови Львівської обладміністрації від 10 лютого 2015 року № 13/0/6-15, відповідно до яких Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, зобов`язане врахувати обов`язковість позиції органів місцевого самоврядування щодо надання таких дозволів. Отже, апелянт вважає свою відмову у задоволенні заяви позивача правомірною.

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу в судовому засіданні вимог апеляційної скарги підтримує з мотивів викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує, покликаючись на мотиви викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 06 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,12 га, для садівництва за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - сільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: с. Коростів, Коростівської сільської ради Сколівського району Львівської області. Позивач зазначав, що він не використовував раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням. До клопотання додав: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу; нотаріально посвідчену копію довіреності уповноваженої особи; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; копію посвідчення учасника АТО.

05 вересня 2019 відповідач, розглянувши клопотання позивача, листом № Ж-5592/0-3897/0/37-18 «Про розгляд клопотання» повідомив ОСОБА_2 про відмову у наданні такого дозволу. Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у своїй відповіді зазначало, що відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України № 37732/0/1-14 від 08 жовтня 2014 року та рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов`язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Враховуючи відсутність погодження Коростівської сільської ради та керуючись п. 7 статті 118 Земельного кодексу України, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області визначило, що заява позивача про наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва задоволенню не підлягає.

06 листопада 2018 року ОСОБА_2 повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з аналогічною заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на що у відповідь отримав лист від 05 грудня 2018 року № Ж-8447/0-5486/0/37-18, в якому йому повідомлено про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з мотивів тотожних тим, що були вказані відповідачем у листі № Ж-5592/0-3897/0/37-18 від 05 вересня 2019 року.

Не погодившись із відмовою відповідача позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно частини 1 статті 3 Земельного Кодексу України (надалі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту «а» частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частинами 1 та 2 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з абзацом першим частини 3 статті 123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як вбачається з листів відповідача від № Ж-5592/0-3897/0/37-18 від 05 вересня 2019 року. та за № Ж-8447/0-5486/0/37-18 від 05 грудня 2018 року «Про розгляд клопотання» підставою для відмови у задоволенні заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Головне управління Держгеокадастру у Львівській області вказало відсутність погодження Коростівською сільською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою, як обов`язкове врахування позиції органу місцевого самоврядування, на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України № 37732/0/1-14 від 08 жовтня 2014 року та рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року.

Разом з тим, відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане, яке відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (підпункт 12 пункту 4 Положення).

У відповідності до Доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08 жовтня 2014 року № 37732/0/1-14 та рішенням колегії Держземагенства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року з 15 жовтня 2014 року запроваджено обов`язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпоряджання землями сільськогосподарського призначення державної власності шляхом обов`язкового направлення на розгляд місцевих рад, на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації з землеустрою, відповідних погоджень.

Наказом Держземагенства України від 15 жовтня 2014 року № 328 введено в дію ряд рішень колегії Держземагенства України від 14 жовтня 2014 року, в тому числі рішення № 2/1.

Відповідно до рішення колегії Держземагенства України № 2/1:

2. Начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою:

2.1. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

2.2. У запиті, наведеному в пункті 2.1 цього рішення:

зазначати прохання до відповідного органу місцевого самоврядування протягом десяти календарних днів з дня отримання запиту письмово висловити позицію із зазначеного питання;

інформувати орган місцевого самоврядування, що відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою.

2.3. У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

2.4. У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Аналіз положень рішення колегії Держземагенства України № 2/1 зумовлює висновок, що підставою відмови заявнику може бути лише мотивоване заперечення органу місцевого самоврядування, які передбачені виключно законом (частина 7 статті 118 та частина 3 статті 123 ЗК України) та які надійшли у десятиденний строк. За відсутності мотивованих заперечень Головного управління Держземагенства повинен забезпечити розгляд клопотання у встановленому порядку.

Отже, саме доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08 жовтня 2014 року № 37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року не можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім цього, слід відмітити, що згідно з пунктом 2 Положення, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з підпункту 13 пункту 4 Положення Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, відповідач є органом виконавчої влади, який наділений повноваженнями надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура надання Відповідачем дозволу зацікавленим особам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

За приписами пункту 8 вказаного Положення, головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пункту 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому, пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Як підтверджується матеріалами справи у спірних відносинах позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а з відповідною заявою, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Відповідно відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 05.12.2018 за № Ж-8447/0-5486/0/37-18 «Про розгляд клопотання», в якому Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало позивачу інформацію про відсутність погодження Коростівською сільською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою, як обов`язкове врахування позиції органу місцевого самоврядування, на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України № 37732/0/1-14 від 08 жовтня 2014 року та рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14 жовтня 2014 року, тому відповідач не може надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення витребуваної земельної ділянки, не може вважатись як належне рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача в частині розгляду заяви позивача та його зобов`язання повторно розглянути клопотання позивача із прийняттям рішення, відповідно до частини 3 статті 123 ЗК України, є вірним

Що ж до позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки то така, як правильно вказав суд першої інстанції, задоволенню не підлягає з огляду на те, що задоволення такої вимоги становитиме втручання суду в компетенцію державного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому суд позбавлений можливості зобов`язати Відповідача прийняти рішення, що відносяться до його виключної компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, не спростовують висновків суду, та в повній мірі відповідають позиції відповідача, викладеній у відзиві до адміністративного позову, яка в цілому суперечить чинному законодавству та спростовується наявними у матеріалах справи доказами. Суд наголошує, що відповідач не надав жодних нових доказів на спростування висновків суду першої інстанції, та по суті не обґрунтував в чому, на його переконання, такі висновки є неправильними та невідповідними закону, а лиш повторно зазначив в апеляційній скарзі доводи, які досліджувались судом першої інстанції та ним відхилені.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001750 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.