Справа № 1.380.2019.004762
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004762
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№30)" про стягнення грошової компенсації замість речового майна ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )) звернувся в суд з позовом до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№30)" (79039, вул. Шевченка, 156, м. Львів) у якому позивач просить суд стягнути з Державної установи "Личаківська виправна колонія№ 30" на його користь грошову компенсацію замість предметів речового майна в сумі 6138,97 грн.

Ухвалою від 20 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача 01.08.2016 року звільнено зі служби у Державній установі "Личаківська виправна колонія (№30)" через хворобу на підставі наказу № 50 о/с від 01.08.2016 року.

Відповідно вимог п. 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. № 578, 19.08.2019 року позивач звернувся до Державної установи "Личаківська виправна колонія №30" із проханням нарахувати та виплатити грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, надати копію наказу про виплату грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

30.08.2019 року від Державної установи "Личаківська виправна колонія №30" надійшла відповідь № 10/30-4/67/-З-67 на звернення позивача від 19.08.2019 року. У вказаній відповіді зазначено, що в зв`язку з відсутністю фінансування станом на 29.08.2019 року виплату грошової компенсації за належні позивачу до видачі предмети речового майна в сумі 6138,97грн., не проведено.

Відповідач не провів з позивачем повний розрахунок та не виплатив грошову компенсацію за речове майно, чим на думку позивача порушив його права, гарантовані державою.

09 жовтня 2019 року відповідач надав до суду відзив, в якому зазначає, що відповідно до ч.2 п.22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу ДКВС України затвердженого Постановою КМУ № 578 від 14.08.2013 року, грошова компенсація планується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Відповідач зазначає, що згідно ч. 1 ст.24 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" фінансування діяльності ДКВС України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. 4.2 цієї ж статті встановлено, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на отримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до п.12 ст. 2 Бюджетного кодексу України, Державна установа "Личаківська травна колонія (№30)" є бюджетною неприбутковою установою, яка входить до складу ДКВС України і фінансується з Державного бюджету України, що також зазначено і у затвердженому наказом МЮ України №2115/5 від 27.06.2018 року.

Разом з тим, на виконання пункту 27 Порядку на яку покликається позивач, слід виходити із його змісту, з якого вбачається "бажання" особи, яка звільняється із служби, щодо отримання речового майна особистого користування або проведення виплати грошової компенсації за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення, яка повинна виражатися у заяві на ім`я керівника установи та зареєстрована.

Відповідач зазначає, що позивачу не відмовлено у виплаті та нарахуванні грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та будуть проведені в результаті надходження коштів.

16.10.2019 позивачем скеровано до суду відповідь на відзив, у якій просить позов задоволити.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Наказом Державної установи "Личаківська виправна колонія" №30" від 01.08.2016 № 50-ос ОСОБА_1 звільнено зі служби.

За результатами розгляду звернення позивача від 19.08.2019 року Державна установа "Личаківська виправна колонія" №30" Міністерства юстиції України листом від 30.08.2019 року № 10/30-4/67/З-67 повідомила позивача про те, що позивачу проведено нарахування грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в сумі 6138,97 грн. Наказу про виплату грошової компенсації за належні до видачі позивачу предмети речового майна в установі не видавалося. Крім того, у листі було повідомлено, що в зв`язку з відсутністю фінансування станом на 29.08.2019 року виплату грошової компенсації за належні позивачу до видачі предмети речового майна в сумі 6138,97грн., не проведено.

Згідно довідки № 85 від 30.08.2019 року про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, загальна сума до виплати становить 6138,97 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що має право на компенсацію за неотримане речове майно.

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Згідно ч 2 ст. 23 цього ж Закону, визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до ч.5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до п.1 затвердженого Порядку №578, останній визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (п.2 цього Порядку).

Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості (п. 23 Порядку №578).

За пунктом 27 цього Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно п.29 цього Порядку особам, які звільняються із служби через службову невідповідність, за порушення дисципліни, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення, речове майно особистого користування не видається, а вартість виданих предметів, строк носіння яких не закінчився, утримується із зазначених осіб з урахуванням зносу. Своєчасно не отримане речове майно особистого користування не видається і за нього не виплачується грошова компенсація особам, які звільняються із служби протягом трьох років після присвоєння їм першого спеціального звання.

Згідно п. 60 цього ж Порядку, для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд доходить висновку, що у позивача з моменту звільнення зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення.

Як вже встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, позивачу при звільненні не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Вищевказане право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно не заперечується і відповідачем. Водночас, підставою невиплати спірної грошової компенсації відповідач зазначає відсутність бюджетного фінансування установи на вказані цілі.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на абз. 2 п.22 Постанови №578, норми якого вказують, що виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно здійснюється при наявності коштів у межах бюджетних асигнувань, оскільки вказана норма регулює грошову компенсацію за неотримане речове майно особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби та стосуються зовсім інших умов, зокрема: обміну раніше виданого речового майна особистого користування на інше майно (вартість якого не перевищує вартості предметів, що замінюються) або отримання за нього грошової компенсації за наявності відповідних кошторисних призначень.

У даному ж випадку, під час звільнення позивача зі служби, відповідач повинен був за бажанням позивача видати речове майно особистого користування, яке неотримано останнім на день звільнення, або виплатити грошову компенсацію за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення, як це передбачає п.27 Порядку №578. При цьому будь якого посилання на те, що така виплата здійснюється лише за наявності бюджетного фінансування у даній нормі відсутнє.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в сумі 6138,97 грн.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№30)" про стягнення компенсації за речове майно - задоволити повністю.

Стягнути з Державної установи "Личаківська виправна колонія (№30)" (, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 156) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р№ НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 6138,97 ( шість тисяч сто тридцять вісім грн.97 коп) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Личаківська виправна колонія (№30)" (, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 156) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р№ НОМЕР_1 ) 768,40 ( сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 жовтня 2019 року.

Суддя Кухар Н.А.