Справа № 242/3496/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року справа №242/3496/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 р. у справі № 242/3496/19 (головуючий І інстанції Капітонов В.І.) за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 1 Батальйону Патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Департаменту патрульної поліції Дейни Олени Миколаївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти № 1 Батальйону Патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Департаменту патрульної поліції Дейни Олени Миколаївни, в якому просив: скасувати постанову Інспектора роти № 1 Батальйону Патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Департаменту патрульної поліції серії ДП18 №493163 від 09.06.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; провадження по справи про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №493163 від 09.06.2019 року, складену інспектором роти №1 БПП в м. Кременчук УПП Полтавської області ДПП Дейною О.М., провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрив.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наданими відповідачем фото- та відео- знімками підтверджується керування позивачем транспортним засобом RENAULT MEGANE у населеному пункті в Полтавській області автошлях м.22 Полтава - Олександрія, 64 км, 09.06.2019 року о 11 год. 25 хв. з перевищенням на 18 км/год допустимої швидкості руху населеному пункті - 78 км/год, що є порушенням п.п. 12.4 ПДР України.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

09.06.2019 інспектором роти №1 БПП м. Кременчук УПП Полтавської області ДПП Дейною О.М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №493163 від 09.06.2019 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Відповідно до вищезазначеної постанови, 09.06.2019 року о 11 год. 25 хв., Полтавська область автошлях м.22 Полтава - Олександрія, 64 км, позивач керував транспортним засобом RENAULT MEGANE зі швидкістю 78 км/год, перевищив допустиму швидкість руху у населеному пункті на 18 км, чим порушив п.п. 12.4 ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено той факт, що позивач рухався через населений пункт с.Андрійки, а постанова складена із порушенням вимог ст. 283 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішній справ України від 06.11.2015 року №1376.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно позовних вимог про скасування постанови з підстав відсутності факту та доказів вчинення позивачем правопорушення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно пп. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, досліджуючи наявні в матеріалах справи фотознімки та відеозаписи, встановив наступне.

На одному з відеозаписів, а саме, з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, зафіксовано розмову позивача з інспектором та подальшим спілкуванням, під час якого роз`яснено його права, позивач при цьому не погоджувався зі скоєним правопорушенням.

З наданого відеозапису не вбачається, що патрульним поліцейським після зупинки транспортного засобу, ознайомлено позивача із сертифікатом приладу TruCam, ознайомлено з відеозаписом з цього приладу яким на думку відповідача підтверджено вчинення позивачем правопорушення, отриманні пояснення (письмові) щодо обставин скоєння правопорушень.

Досліджуючи інші наявні в матеріалах справи фотознімок та відеозапис, здійснені сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000693, судом встановлено, що транспортний засіб позивача рухався по трасі зі швидкістю 78 км/год. Проте, вказаними фотознімками та відеозаписами не підтверджено, що транспортний засіб рухався саме через населений пункт с.Андрійки, як зазначав відповідач у відзиві та апеляційній скарзі. Крім того, відповідачем у постанові серії ДП18 №493163 від 09.06.2019, зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, як: Полтавська область, автошлях м.22 Полтава - Олександрія, 64 км, тобто, без зазначення населеного пункту. Тобто, ці докази у своїй сукупності не можуть достеменно свідчити про саму подію адміністративного правопорушення.

Суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №493163 від 09.06.2019 вказано, що швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху Trucam ТС №000673, оскільки при дослідженні копії вказаної постанови наданих суд першої та апеляційної інстанції, судом встановлено швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху Trucam ТС №000693 щодо якого відповідачем було надано свідоцтво про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13554.

Стосовно посилання апелянта на наданий до суду першої інстанції фотознімок на якому зображено ділянка дороги з дорожнім знаком 5.45 «початок населеного пункту « Андрійки », суд відноситься критично та зазначає, що при співставленні вказаного фотознімку з відеозаписом на якому зафіксовано перевищення швидкості позивачем, з урахуванням дати його створення 14.03.2019, неможливо підтвердити, що вказана ділянка дороги на фотознімку відповідає ділянці дороги по якій рухався позивач. Отже, вказаний фотознімок не можу вважатись належним доказом в підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.4 ПДР України.

Апелянтом будь - яких інших доказів на яких зафіксовано, що позивач під час керування автомобілем перевищив встановлену ПДР швидкість руху, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Отже, наведені фото та відео матеріали з засобу TruCamLTI 20/20 достеменно не вказують на скоєння позивачем адміністративного правопорушення які є єдиними доказами свідчення перевищення обмеження швидкості руху у населеному пункті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України.

Отже, належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не надано.

Крім того, позивач під час зупинки не підтвердив скоєнням ним адміністративного правопорушення, а навпаки заперечував про скоєння ним правопорушення.

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належного підтвердження, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Враховуючи вищенаведене, інші доводи сторін щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови, з урахуванням відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не впливають на вирішення справи по суті.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Суд не приймає доводи апелянта з посиланням на те, що сукупний аналіз усіх наявних доказів, у тому числі відеозапису вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки, без належного підтвердження руху транспортного засобу позивача з перевищенням швидкості саме у межах населеного пункту, не можливо свідчити про вчинення позивачем правопорушення.

Суд також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішній справ України від 06.11.2015 року №1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 01.12.2015 року за №1496/27941, оскільки, відповідно до п.1 Інструкції, вона не розповсюджується на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 р. у справі № 242/3496/19 - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2019 р. у справі № 242/3496/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 21 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць