Справа № 400/1114/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1114/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Федусика А.Г. , Семенюка Г.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_3 ,позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 березня 2019 року № Ф-21877/17.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що нею помилково подано звіт про суми нарахованого доходу за 2018 рік. Позивач подавала заяву про зняття актуальності звіту з ЄСВ, в зв`язку з його помилковістю, проте відповідачем направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки). Також позивач вказала, що Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особи, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач вказує, що є пенсіонером з 2016 року отже не повинна сплачувати ЄСВ.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що в разі самостійного визначення зобов`язання у звіті, вони підлягають обов`язковій сплаті. Законодавством не передбачено право на самостійне виправлення помилок у звіті. Письмове звернення платника щодо визнання звіту нечинним немає законодавчих підстав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року позов ФОП ОСОБА_4 задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги:

- висновок суду першої інстанції про те, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску як пенсіонер, при цьому жодного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивачем не укладено, відповідач вважає помилковим, оскільки норми ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 не розповсюджується на фізичних осіб-підприємців;

- Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 квітня 2015 року №435, не передбачено самостійне виправлення зазначеного типу помилок. Письмове звернення від платника щодо визнання Звіту не чинним, немає законодавчих підстав, оскільки пунктом 6 розділу ІІ Порядку №435 визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу від ФОП ОСОБА_4 до П`ятого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Обставини справи.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.

04 лютого 2019 року позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, форма Д5.

25 лютого 2019 року позивачем направлено заяву відповідачу про зняття актуальності звіту з ЄСВ Додаток № 5 «Звіт про суми нарахованого доходу з застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік», в зв`язку з його помилковістю складання та подання.

12 березня 2019 року відповідачем надано відповідь на заяву, в якій зазначено, що ФОП ОСОБА_5 04 лютого 2019 року подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, чим самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску в сумі 23034,36 грн. Якщо такими особами самостійно визначено зобов`язання у звіті, то вони підлягають обов`язковій сплаті.

Головним управлінням ДФС у Миколаївській області 22 березня 2019 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-21877-17 про те, що станом на 28 лютого 2019 року у позивача існує заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 23022,25 грн.

Не погоджуючись із винесеною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулась з даним позовом до суду.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що винесена Головним управлінням ДФС у Миколаївській області вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, на думку суду, у позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 (надалі за текстом - Закон №2464), Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (надалі за текстом - Закон №1058) та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 квітня 2015 року №435 (надалі за текстом - Порядок №435).

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464).

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI зазначає, що до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування. За приписами частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VIособи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону №1058-IV, пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Оцінка суду.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Закону №1058 та положення частини четвертої статті 4 Закону №2464, колегія суддів зазначає, що досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати. Однак визначення статусу "пенсіонера за віком" передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що частина четверта статті 4 Закону № 2464 передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону №1058, виключно на добровільних засадах.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2016 році позивач досягла загального пенсійного віку, про що свідчить пенсійне посвідчення та не заперечується відповідачем.

Згідно пункту 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. На думку суду, такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 10 квітня 2018 року у справі №826/28012/15 та від 08 травня 2018 року у справі №804/4889/16, зазначивши, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Суб`єктом владних повноважень не доведена наявність договору про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, у спірному випадку, у позивача існували передбачені законом пільги та відсутній обов`язок щодо подання звіту зі сплати єдиного соціального внеску.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги твердження позивача, що звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форма №Д5 був поданий ним помилково.

Окрім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що твердження відповідача, про відсутність у Порядку «формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №435 механізму виправлення помилки, внаслідок чого позивач має зайво сплатити ЄСВ, є надмірним тягарем, що не відповідає принципу верховенства права.

Згідно пункту 6 частини 1статті 1 Закону № 2464, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Водночас, в абзаці 2 частини 1 статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення, вказано, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на відсутність у позивача обов`язку по сплаті єдиного внеску за спірний період, нарахування їй недоїмки шляхом винесення оскаржуваної вимоги є протиправним.

З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення позову ФОП ОСОБА_4 , оскільки згідно норм частини 2 статті 2 КАС України оскаржувана вимога Головного управлінням ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги вищевказані доводи скаржника, оскільки вони спростовуються висновками суду першої інстанції з якими погоджується суд.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог статті 139 КАС України не передбачено.

Керуючись статтями 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Федусик А.Г. Семенюк Г.В.