Справа № 818/406/17
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2019 року

Київ

справа №818/406/17

адміністративне провадження №К/9901/23520/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017, прийняту у складі колегії суддів: Ральченка І.М. (головуючий), Катунова В.В., Бершова Г.Є.

І. Суть спору

1. У березні 2017 року до Сумського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Республіки ОСОБА_2 з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі - Управління ДМС України в Сумській області), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС України в Сумській області від 22.02.2017 №15 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 22.02.2017 Управлінням ДМС України в Сумській області було прийнято Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане 14.01.2014 громадянину Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Іраку, паспорт НОМЕР_1 , терміном дії до 17.08.2018, на підставі пунктів 3 та 4 статті 12 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

3. Позивач звертає увагу суду на те, що в описовій частині рішення не вказано про жодну обставину на підставі якої було скасовано дозвіл на імміграцію та не вказано які саме винні дії іммігранта (позивача) стали підставою для скасування дозволу на імміграцію.

4. Крім цього, позивач просить суд врахувати те, що у 2015 році позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 , у 2016 році у позивача в шлюбі народилася донька, на даний час позивач навчається у Сумському державною університеті за спеціальністю «медицина» строком навчання до 2020 року.

5. Отже. на переконання позивача ріщення Управління ДМС України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію від 22.02.2017 №15 є протиправним та таким, що порушує права позивача.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

6. Судами попередніх інстанцій установлено, що 08.11.2007 громадянин Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Багдадом 18.08.2010 терміном дії до 17.08.2018) прибув в Україну через КПП «Донецьк» за паспортом НОМЕР_6, виданим 07.08.2007 у м. Багдад (Ірак) терміном дії до 06.08.2015 з метою навчання у Сумському державному університеті.

7. 01.11.2011 позивач одружився з громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво про шлюб від 01.11.2011 Серія НОМЕР_2 .

8. 30.07.2013 позивач отримав посвідку на тимчасове проживання ТР НОМЕР_4 , місце реєстрації зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 . 30.10.2013 позивач зареєстрував місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

9. 26.11.2013 до Зарічного районного відділу у м. Суми Управління ДМС України в Сумській області звернувся громадянин громадянин Республіки ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянкою України ОСОБА_4 та надав документи, передбачені частиною п`ятою статті 9 вказаного Закону.

10. 14.01.2014 отримав посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_5 і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , а пізніше змінив місце реєстрації на АДРЕСА_4 .

11. 10.06.2016 громадянин Республіки ОСОБА_2 повторно вступив у шлюб з громадянкою ОСОБА_5 У шлюбі народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12. 09.09.2016 Управління ДМС України в Сумській області отримало листа Управління Служби безпеки України в Сумській області від 08.09.2016 №16081 щодо даних протиправної діяльності на території України громадянина Республіки ОСОБА_2

. 13 . У листі йдеться про те, що вказаний іноземець неодноразово порушував законодавство України, створюючи передумови до вчинення злочину за частиною другою статті 186 КК України (ЄРДР №0003213 від 26.07.2016), за частиною першою статті 129 КК України (ЄРДР №0004983 від 05.09.2015 та ЄРДР №0003166 від 20.07.2016). Як зазначено у листі, Служба безпеки робить висновок про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці, громадському порядку України та призводять до порушення прав і законних інтересів громадян України.

14. З метою з`ясування викладених у листі Управління СБУ в Сумській області фактів, позивач запрошувався до відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління ДМС України в Сумській області листом від 21.10.2016 № 05/5705 на адресу його реєстрації.

15. На підставі листа Управління СБУ в Сумській області 22.02.2017 Управлінням ДМС України в Сумській області було складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки ОСОБА_2 , затверджений заступником начальника Управління ДМС України в Сумській області О. О. Овруцьким, яким вирішено вважати за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Республіки ОСОБА_2 та вилучити посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_5 .

16. Вказаний висновок став підставою для прийняття 22.02.2017 Управлінням ДМС України в Сумській області рішення №15 про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 на підставі пунктів З та 4 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

17. Уважаючи рішення Управління ДМС України в Сумській області від 22.02.2017 №15 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Республіки ОСОБА_2 протиправним позивач звернувся до суду цим з позовом за захистом своїх прав.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

18. Сумський окружний адміністративний суд постановою від 19.04.2017 у задоволенні позову відмовив.

19. Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в ході розгляду справи відповідачем доведено та обґрунтовано правомірність та підстави для прийняття рішення від 22.02.2017 № 15 про скасування дозволу на іміграцію громадянину Республіки ОСОБА_2 , який прибув в Україну з метою постійного проживання, прийнятим у відповідності до пунктів 3 та 4 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

20. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено.

21. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність зареєстрованих кримінальних проваджень по фактах протиправних дій ОСОБА_1 не може вважатися належним доказом того, що його дії становлять загрозу національній безпеці, громадському порядку України та призводять до порушення прав і законних інтересів громадян України, доки вчинення таких дій не буде встановлено судовим вироком.

IV. Касаційне оскарження

22. Управління ДМС України в Сумській області звернулося з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та невірної правової оцінки обставин у справі, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

23. Уважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 по справі № 818/406/17 винесена на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду і мали місце на момент прийняття оскаржуваного рішення.

24. У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалив обґрунтоване рішення, норми матеріального та процесуального права цим судом застосовані правильно, обставини спірних правовідносин з`ясовані повно і всебічно. Натомість доводи відповідача про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України є безпідставними.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

26. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України регулювався Законом України від 04.02.1994 № 3929-XII «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, що діяла на момент надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну; далі - Закон № 3929-XII), відповідно до частин першої-другої статті 2 якого, іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

26. Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

27. Статтею 3 означеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

28. Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

29. Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07.06.2001 № 2491-ІІІ «Про імміграцію» (далі - Закон № 2491-ІІІ).

30. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

31. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

32. Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

33. Так, за приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 6 Закону №2491-ІІІ спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

34. Відповідно до статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

35. Згідно з пунктом 6 частини другої статті 4 Закону №2491-ІІІ квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

36. Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

37. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

38. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

39. Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

40. У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

41. З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

42. Статтями 10, 11 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на час оформлення посвідки) встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

43. Статею 12 Закону №2491-ІІІ встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

44. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 1 Закону України від 19.06.2003 № 964-IV «Про основи національної безпеки» загрози національній безпеці - наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

45. Суб`єктом забезпечення національної безпеки є Служба безпеки України.

46. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-XII (далі - Закон № 2229-XII) Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

47. Частиною першою статті 2 Закону № 2229-XII визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

48. Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана: брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну (пункт 13 частини першої статті 24 Закону № 2229-XII).

49. Відповідно до пункт 2 частина першої статті 25 Закону № 2229-XII Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право: подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки.

VI. Позиція Верховного Суду

50. У цій справі підставою для скасування дозволу на іміміграцію в Україну громадянина Республіки ОСОБА_2 стали відомості, викладені в листі Управління СБУ в Сумській області від 08.09.2016 № 16081щодо протиправної діяльності на території України громадянина Іраку ОСОБА_1 , що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку та призводить до порушення прав та законних інтересів громадян України.

51. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

52. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

53. Відповідно до статті 12 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

54. З аналізу наведеного слідує, що лише винні дії іммігранта можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію.

55. Як установлено судами 09.09.2016 Управління ДМС України в Сумській області отримало лист надісланий з Управління СБУ в Сумській області від 08.09.2016 №16081 (а.с. 35) щодо даних протиправної діяльності на території України громадянина Іраку ОСОБА_1 листі йдеться про те, що вказаний іноземець неодноразово порушував законодавство України, створюючи передумови до вчинення злочину за частиною другою статті 186 КК України (ЄРДР №0003213 від 26.07.2016), за частиною першою статті 129 КК України (ЄРДР №0004983 від 05.09.2015 та ЄРДР №0003166 від 20.07.2016).

56. Тобто, підставою для прийняття оскаржуваного рішення органом міграційної служби про скасування дозволу на імміграцію є дії останнього, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, інформація про можливість вчинення яких наведена у листі Управління СБУ в Сумській області.

57. Суд зауважує, що Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, та є суб`єктом забезпечення національної безпеки, зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

58. Таким чином, Управління СБУ в Сумській області, класифікуючи, на етапі збору інформації, дії позивача як такі, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку і одночасно звертаючись з поданням до органу міграційної служби, діяло в межах визначених Законом №2229-XII функцій і завдань, з метою забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку від посягань з боку організованих злочинних угрупувань, діяльність яких координується позивачем.

59. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду 03.08.2018 у справі № 200/484/17-а (2-а/200/355/17).

60. З метою зясування викладених у листі УСБУ в Сумській області фактів, позивач запрошувався до відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Сумській області листом від 21.10.2016 № 05/5705 на адресу його реєстрації (а.с.36).

61. Крім того, органи Національної поліції листом від 22.08.2016 №34861-55-2016/С18 зверталися до Управління ДМС України в Сумській області для отримання інформації щодо позивача в межах кримінального провадження №0003166 порушеного 21.07.2016 за фактом вчинення погроз фізичною розправою в адресу потерпілого (громадянина України) та особи - ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 129 КК України.

62. Також, нова дружина позивача громадянка України ОСОБА_2 неодноразово (14 разів) викликала поліцію під час скоєння позивачем правопорушень, про що свідчать витяги з інтегрованої інформаційно- пошукової системи «Армор», інформація до якої внесена 11.05.2015, 28.04.2016, 23.05.2016, 04.07.2016.

63. При цьому, витяги з інтегрованої інформаційно-пошукової системи «Армор» за період з 2015 по 2016 роки свідчать про те, що позивач, як досить конфліктна особа (постійно погрожує фізичною розправою) становить загрозу не лише для дружини, яка неодноразово звертається до органів поліції, а і для інших громадян (26.05.2016 позивач погрожував батькам заявниці), 04.07.2016 ОСОБА_1 в м.Суми на Площі Незалежності вчинив конфлікт, чіплявся до дівчат. Крім цього, позивач неодноразово вчиняв дії, які мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 186 КК України.

64. Як свідчить з матеріалів справи, відповідачем додатково зроблено запити до Сумського державного університету та до ГУНП в Сумській області про надання характеристики та інформації про здійснені ОСОБА_1 (злочини) правопорушення, або відомостей щодо його перебування у розшуку, (копії документів додаються). З характеристики від 06.04.2017, наданої Медичним інститутом СумДУ на студента ОСОБА_1 вбачається, що у нього були конфлікти з органами правопорядку та він допускав порушення навчальної дисципліни.

65. При таких обставинах справи та на підставі викладеного Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неодноразові дії ОСОБА_1 несуть загрозу як членам його сімї, яка просить у правоохоронних органів захисту своїх прав та законних інтересів, так і загрозу національній безпеці, громадському порядку в Україні, про що роблять висновок органи служби безпеки України.

66. Натомість суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що наявність матеріалів протиправних дій позивача не може вважатися належним доказом того, що його дії становлять загрозу національній безпеці, громадському порядку України та призводять до порушення прав і законних інтересів громадян України.

67. Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

68. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

69. Відповідно до частини першої статті 352 КАС суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

70. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону й суд апеляційної інстанції скасував її помилково.

VII. Судові витрати

71. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області задовольнити повністю.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року скасувати і залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко