Справа № 176/2133/19
Суддя: Гусейнов К. А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/2133/19
провадження №2-а/176/44/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гусейнова К.А.,

секретаря с/з Яценко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції України в особі рядового поліції Резвого Максима Віталійовича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним адміністративним позовом до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, де просить визнати протиправною та скасувати постанову АР №524911 від 26.08.2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного штрафу у розмірі 425 грн. Провадження по даній адміністративній справі закрити.

В своєму позові позивач посилається на те, що 26 серпня 2019 року, він, веруючи автомобілем AUDI-80 н.з. НОМЕР_1 , рухався по м. Кривий Ріг та був зупинений рядовим поліції та який представився Резвих Максимом Максимовичем . Працівник поліції без будь-яких законних підстав почав вимагати посвідчення водія, реєстраційні документи на автомобіль та страховий поліс. Його зауваження, що поліцейський повинен діяти виключно на підставі та в межах Конституції України та законів, було ним проігноровано та сприйнято дуже болісно. Після ознайомлення з посвідченням водія, інспектор Резвих М.М. разом з іншим працівником поліції спрямували до патрульного автомобіля, а через деякий час повернулись вже з оформленою постановою, згідно якої він був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та на нього було накладено штраф у розмірі 425 грн. Копію, оскаржуваної постанови, яку йому вручили неможливо навіть прочитати. В свою чергу, ним було заявлено клопотання про забезпечення його конституційного права на захист, що не було виконано. Інспектор поліції виніс оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобі фактично без розгляду справи та порушив його право на захист. Крім того спірна постанова не містить доказів про порушення ним правил дорожнього руху, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням строку на усунення вказаних в ній недоліків.

03 жовтня 2019 року позивачем ОСОБА_1 недоліки позовної заяви було усунуто та ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року будо відкрито провадження за даною справою та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

Позивач до початку розгляду справи направив письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач рядовий поліції Резвих М.В. у судове засідання не з`явився, документи, які були витребувані судом ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року та відзиву на позов суду не надав. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, зокрема ухвала про відкриття провадження, повідомлення про розгляд справи та копія позовної заяви з додатками направлялись судом на офіційну електронну адресу .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №524911 від 26.08.2019 року рядовим поліції УПП в м. Кривий Ріг Резвих М.В., притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КупАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Згідно із вищезазначеною постановою, «26.08.2019 року о 10 год. 01 хв. у м. Кривий Ріг Тернівський район, вул. Чернишова водій керував транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортного засобу або без (далі текст постанови нечитаємий), чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. (а.с.6)

Крім того, в п.4 оскаржуваної постанови особа, щодо якої розглядалась справа вказана як ОСОБА_1 .

Таким чином із даної постанови незрозуміло, хто саме керував, яким транспортним засобом, який саме документ із перелічених у постанові не пред`явив для перевірки та який пункт Правил Дорожнього руху він порушив, що вже свідчить про порушення, норм процесуального права при складанні оскаржуваної постанови.

Крім того, у постанові зазначено, що до неї додані докази правопорушення, а саме пояснення ОСОБА_1 та процес правопорушення зафіксовано на боді камеру поліцейського 000227. Однак, дані докази суду надані не були.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП та роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Крім того, у своїй постанові від 26 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це також слідує з закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову, а тому вину позивача у вчиненні правопорушення повинен довести саме відповідач.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП вина є обов`язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 96 КАС України визначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст.99 КАС України зазначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електроні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео, та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах памяті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

За приписами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Варто зазначити, що будь-які докази, які б підтверджували наявність самого факту адміністративного правопорушення та винність Позивача в його вчиненні відсутні.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови, правопорушення було зафіксовано на боді камеру поліцейського 000227. Однак відповідач не надав суду відеозапису вчиненого правопорушення, тим самим не довів провину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КупАП.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача події та складу правопорушення та скасування з цих підстав оскаржуваної постанови.

Крім того, в оскаржуваній постанові невірно зазначено відомості про особу, що притягається до адміністративної відповідальності, а саме ім`я позивача вказано "Володимер", що є грубою помилкою правомису, свідчить про притягнення іншої особи, тому така постанова не може бути залишеною без змін.

Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодесу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241-246, 286, КАС суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції України в особі рядового поліції Резвого Максима Віталійовича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №524911 від 26 серпня 2019 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_2 , місце реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.126 КУпАП, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Відшкодування судових витрат віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області К.А. Гусейнов