Справа № 240/631/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/631/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

17 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного Управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 28.01.2019, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 2826, 83 грн. та № від 28.01.2019, яким зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 587,03 грн. В обґрунтування позову вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем безпідставно, без дотримання вимог чинного законодавства, а висновки, зроблені відповідачем за результатами проведеної перевірки є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року позов ФОП ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 28 січня 2019 року № та №. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 1536,80 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними, оскільки позивач сплатив суму узгодженого грошового зобов`язання на неналежний рахунок.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку з 25.04.2017 як платник податків в Житомирському управлінні Головного управління ДФС у Житомирській області та є платником єдиного податку третьої групи.

21.01.2019 головним державним ревізором - інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Житомирського управління Головного управління ДФС у Житомирській області Коваль О.В. проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 по питанню своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з єдиного податку за три квартали 2018 року, за результатами якої складено акт №483/06-30-51-13/ (далі - акт перевірки №483/06-30-51-13/).

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.295.3 статті 295 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VII внаслідок несвоєчасної сплати податкових зобов`язань по єдиному податку. Затримка в розрахунках з бюджетом по єдиному податку допущена в 1-му випадку, що тягне за собою накладання штрафу у розмірі 10 відсотків суми єдиного податку, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. Затримка в розрахунках з бюджетом по єдиному податку допущена в 4-х випадках, що тягне за собою накладання штрафу у розмірі 20 відсотків суми єдиного податку, при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

28 січня 2019 р. на підставі акту перевірки №483/06-30-51-13/ ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкові повідомлення - рішення:

- №, яким за затримку на 184, 184, 94,93 календарних днів сплати/за несплату (неперерахування) фізичною особою грошового зобов`язання в сумі 14134,15 грн зобов`язано ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 2826, 83 грн. з єдиного податку з фізичних осіб;

- №, яким за затримку на 2 календарних днів сплати/за несплату (неперерахування) фізичною особою грошового зобов`язання в сумі 5870,30 грн зобов`язано ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 587,03 грн. з єдиного податку з фізичних осіб.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції стосовно сплати обов`язкових платежів (зборів), яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15, виходив з того, що помилкове зазначення позивачем неправильного рахунку отримувача коштів не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк. Допущена позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, та не поставлено під сумнів доводами апеляційної скарги, що порівняльний аналіз граничних термінів сплати податкових зобов`язань за відповідними податковими деклараціями з фактичними датами сплати єдиного податку свідчить, що фактично такий податок сплачувався позивачем завчасно, тобто до настання граничного терміну.

Водночас, при сплаті єдиного податку у вказані податкові періоди позивачем допущено помилку у номерах рахунку, на який такий податок належало сплачувати.

Так, позивачем, який у січні 2018 року змінив податкову адресу із АДРЕСА_2 , здійснено сплату єдиного податку за місцем фактичної податкової адреси, а не попередньої. Як наслідок вказані платіжні доручення містять реквізити неправильного рахунку одержувача коштів, а відповідач дійшов висновку про несплату позивачем самостійно визначеного грошового зобов`язання у визначений термін та, відповідно, застосування штрафних санкцій за порушення строку сплати грошового зобов`язання з єдиного податку, спірними податковими повідомленнями - рішеннями.

Відповідно до пункту 57.1 статті Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. При цьому специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу залежно від кількості днів, наступних за останнім днем строку грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого і покладено на контролюючі органи.

Таким чином, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету.

Згідно із пп. 10.1.2 п. 10.1 ст. 10 ПК України єдиний податок належить до місцевих податків.

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (п. 10.5 ст. 10 ПК України).

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із положеннями частин 4, 5 статті 45 БК України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

У разі зміни місцезнаходження суб`єктів господарювання - платників податків сплата визначених законодавством податків і зборів після реєстрації здійснюється за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду (ч. 8 ст. 45 БК України).

Аналізуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правомірно врахував висновок щодо застосування норм пункту 57.1 статті 57, пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі № 21-377а15, за яким усуваючи неоднакове застосування судом касаційної інстанції цієї норми, дійшов висновку що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що допущена помилка у номері рахунку, на який належало сплатити єдиний податок, допущена позивачем у спірні періоди, під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, не містить ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання та не є достатньою правовою підставою для висновку про порушення строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання і застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 жовтня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.