Справа № 620/19/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/19/19 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, викладену в листі від 12 грудня 2018 року № І-12697/0-4883/0/94-18 у розгляді заяви та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (за межами населеного пункту);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (за межами населеного пункту), викладеного у формі законного та обґрунтованого розпорядчого індивідуального правового акту (наказу).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що у своїй діяльності керується не лише Земельним кодексом України, а й іншими нормативно-правовими актами. Також відповідач звертає увагу суду, що форма вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не визначена, у зв`язку з чим вважає, що направлення листа про результат вирішення відповідної заяви є належним способом її розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 09 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, поза межами населеного пункту. До заяви позивач додала схему розташування земельної ділянки, копію паспорту та ідентифікаційного номеру.

Головне управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області листом від 15 листопада 2018 року № 18-25-0.211-4434/118-18 звернулося до Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області щодо можливості передачі зазначеної земельної ділянки позивачу.

Рішення Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22 листопада 2018 року № 53 відмовлено ОСОБА_1 та іншим у можливості передачі земельних ділянок у власність площею 2,0 га для особистого селянського господарства.

Листом від 12 грудня 2018 року № І-12697/0-4883/0/94-18 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою, викладена в листі від 12 грудня 2018 року № І-12697/0-4883/0/94-18, є протиправною, оскільки надана без наявності підстав, визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Положеннями ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зазначена норма права визначає виключний перелік підстав, з яких громадянину може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з тим, у листі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № І-12697/0-4883/0/94-18 відсутні посилання на одну з підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачену ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

У вказаному листі міститься посилання виключно на те, що відповідачем враховано доручення Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08 жовтня 2014 року № 37732/0/1-14 та рішення Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22 листопада 2018 року № 53, яким відмовлено у наданні погодження на відведення земельної ділянки у власність позивача.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області посилалося на те, що спірні правовідносини, окрім Земельного кодексу України, врегульовані іншими актами законодавства, у тому числі дорученням Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08 жовтня 2014 року № 37732/0/1-14.

Вказаним дорученням передбачено, що будь-які питання щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою мають направлятися на розгляд місцевих рад.

Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, що затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Зазначені норми права вказують на те, що вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки належить до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Саме зазначений орган зобов`язаний забезпечити прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні.

Також колегія суддів враховує, що положення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачають, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивована.

Отже, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач зобов`язаний був обґрунтувати причини прийняття такого рішення з посиланням на підстави, передбачені ст. 118 Земельного кодексу України.

Як раніше зазначалося, лист відповідача містить посилання виключно на те, що врахування позиції місцевої ради при вирішенні питання щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення є обов`язковим. У свою чергу рішення Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22 листопада 2018 року № 53 позивачу відмовлено у наданні погодження на відведення земельної ділянки.

Дослідивши рішення від 22 листопада 2018 року № 53, колегія суддів встановила, що у ньому міститься загальне посилання на те, що підставою для відмови у наданні погодження є недотримання вимог ст. 118 Земельного кодексу України. Інформація про те, у чому полягало недотримання вимог зазначеної норми права, в рішенні від 22 листопада 2018 року № 53 - відсутні.

Враховуючи, що лист Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 12 грудня 2018 року № І-12697/0-4883/0/94-18 та рішення Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22 листопада 2018 року № 53, на основі якого підготовлений такий лист, не містять передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідне рішення відповідача є незаконним.

Крім того вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмови у його наданні шляхом направлення листа не відповідає вимогам закону.

Положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що за результатами розгляду клопотання про надання у власність земельної ділянки відповідач наділений повноваженнями прийняти одне з рішень: а) надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Разом з тим, зазначена норма права не визначає у якій саме правовій формі відповідач повинен викласти відповідне рішення.

У такому випадку колегія суддів вважає необхідним керуватися нормативно-правовим актом, який визначає обсяг повноваження органів Держгеокадастру та порядок вирішення питань, віднесених до їхньої компетенції.

Згідно з п. 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, що затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, за результатами вирішення клопотання про надання у власність земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області зобов`язане було прийняти одне з рішень, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, у формі наказу.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що відповідач при вирішенні заяви ОСОБА_1 від 09 листопада 2018 року діяв не в порядку та не на підставах, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 21 березня 2019 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку