Справа № 360/760/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року справа №360/760/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання - Антонюк А.С., представника відповідача - Білашової К.В., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 360/760/19 (головуючий суддя І інстанції Борзаниця С.В.), складене в повному обсязі 11 липня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2018 (а.с. 3-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено (а.с. 118-121).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги позивачем зазначено, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач відмовилась від отримання наказу та направлень на перевірку не відповідають обставинам по справі.

Зазначила, що посадові особи відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред`явили посвідчення, які не відповідають приписам чинного законодавства України і є підробленими, оскільки засвідчені підробленою печаткою, яка не містить зображення Державного Герба України, який відповідає опису встановленому законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України.

Позивач вважає, що станом на теперішній час не існує жодного чинного розпорядження або постанови Кабінету Міністрів України, яким ГУ ДФС у Луганській області було уповноважене видавати ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами у м. Лисичанськ. Отже, здійснення такого контролю будь-якими посадовими особами ГУ ДФС у Луганській області є незаконним і порушує приписи частини другої статті 19 Конституції України та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячною і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Наголошувала на незаконність проведення перевірки на підставі положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Крім того, зазначила, що у відповідача відсутнє документальне підтвердження факту реалізації алкогольних напоїв позивачем (а.с. 127-130).

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, наполягала на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Наказом ГУ ДФС у Луганській області від 20.08.2018 № 943 було призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ) та видані посадовим особам направлення від 20.08.2018 №№ 782, 783 на проведення фактичної перевірки з 29.08.2018 по 07.09.2018 (а.с. 45-46, 47, 48).

Від отримання копії вказаного наказу та підписання направлень на проведення перевірки продавець магазину( уповноважена особа) відмовилась без пояснення причин, про що посадовими особами ГУ ДФС у Луганській області було складено акт про відмову від підпису у направленні на перевірку від 29.08.2018 № 1183/12-32-40-01/ НОМЕР_1 (а.с. 49).

За результатами перевірки був складений акт від 29.08.2018 № 682/12- 32/40-01/229641118 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами» з додатком № 1, що містить дані про товар (алкогольні напої), наявний для реалізації в магазині, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_2 (а.с. 30-32)

В ході проведення перевірки встановлено два факти реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими за визначені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, а саме:

- продаж горілки PRIME, дата розливу 24.02.2017, об`ємом 0,5 л, вміст алкоголю 40% об., виробник ТОВ «Лікеро-горілчаний завод PRIME» (, ДСТУ 4256:2003, Україна, смт. Малинівка, вул. Олімпійська, 1) у кількості однієї пляшки за ціною 72,30 грн. (відповідно до закону мінімальна роздрібна ціна на такий напій становить 79,55 грн.). Видано розрахунковий документ невстановленої форми;

- продаж горілки PRIME, дата розливу 24.02.2017, об`ємом 0,5 л, вміст алкоголю 40% об., виробник ТОВ «Лікеро-горілчаний завод PRIME» (, ДСТУ 4256:2003, Україна, смт. Малинівка, вул. Олімпійська, 1) у кількості однієї пляшки за ціною 72,30 грн. (відповідно до закону мінімальна роздрібна ціна на такий напій становить 79,55 грн.). Розрахунковий документ не видано.

На підставі абзацу 4 пункту 86.5 статті 86 ПК України посадовими особами ГУ ДФС у Луганській області був складений Акт відмови від підписання акта перевірки від 29.08.2018 № 1184/12-32-40- 01/ та Акт відмови від отримання акта перевірки від 29.08.2018 № 1185/12-32-40-01/ НОМЕР_1 (а.с. 52, 53).

Один примірник акта про результати фактичної перевірки надіслано на адресу ФОП ОСОБА_2 листом ГУ ДФС у Луганській області від 30.08.2018 № ФОП/1484/10/12-32-40-01-10, який отримано позивачем 06.09.2018 (а.с. 51).

ГУ ДФС у Луганській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 № про застосування до ФОП ОСОБА_5 фінансових санкцій на суму 10000 грн. у частині здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за визначені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, яке позивач отримала поштою 02.10.2018 (а.с. 6, 54, 55).

ППР від 27.09.2018 № було оскаржено до Державної фіскальної служби України. Рішенням від 07.12.2018 № /Х/99-99-11-06-01-25 відмовлено у задоволенні скарги, яке позивач отримала 18.12.2018 поштою (а.с. 7-13).

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця не підлягають задоволенню, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо посилання позивача на встановлення мораторію на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, суд зазначає наступне.

Статтею 3 Закону № 1669-VІІ встановлено мораторій на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Пунктами 5, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 1726-VІІІ встановлено, що: на період проведення антитерористичної операції забороняється проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України суб`єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення; заборона на проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання (в тому числі проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України) поширюється також на суб`єктів господарювання, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції; заходи державного нагляду (контролю) щодо діяльності суб`єктів господарювання, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, можуть здійснюватися у разі їх ліквідації (реорганізації) або за письмовою заявою таких суб`єктів господарювання. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються та актуалізуються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон № 877-V), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 877-V визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Разом з тим, посилання позивача на положення Законів № 1669, № 877, № 1726 як підставу правового регулювання спірних правовідносин, є неприйнятним з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Стаття 2 Податкового кодексу України встановлює, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Оскільки норми наведених сторонами законів не відповідають встановленим Податковим кодексом України засадам, їх положення не можуть застосовуватись у межах спірних відносин.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у судовій постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 805/2210/17-а.

Відтак, посилання апелянта на неправомірність проведення перевірки та заборони (в силу закону) на її проведення є незмістовним.

Щодо суті позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України регламентовано, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Не пред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичну перевірку проведено на підставі Наказу ГУ ДФС у Луганській області від 20.08.2018 № 943 та направлень від 20.08.2018 №№ 782, 783 на проведення фактичної перевірки з 29.08.2018 по 07.09.2018 скріплених відповідною печаткою, з наданням службових посвідчень, які позивачем вважаються неналежними(а.с. 45-46, 47, 48).

Вищевказані документи містять всі встановлені законодавством необхідні реквізити.

Про відмову від підпису у направленні на перевірку, посадовими особами відповідача складено відповідний акт (а.с. 49).

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посадовими особами відповідача уповноваженій особі позивача були надані всі необхідні для проведення перевірки документи (наказ, направлення,посвідчення), від отримання яких вона відмовилась.

При цьому, твердження позивача, що до початку перевірки посадовими особами відповідача не було ознайомлено позивача з вищевказаними документами та не надано направлення на проведення перевірки нівелюється вищевказаним актом про відмову від підпису у направленні на перевірку.

Крім того, згідно з п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, наведеними нормами Податкового кодексу України, визначено умови допуску до перевірки та передбачено право платника податків на відмову у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Відтак, допуск до перевірки, за наявності визначеної законом компетенції податкового органу на проведення перевірки, нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при проведенні перевірки.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров"я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року №481/95 (далі - Закон № 481/95).

Так, статтею 15 Закону № 481/95 окрім іншого передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

При цьому, згідно із статтею 1 Закону № 481/95 алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД. Така ж норма закріплена в пункті 14.1.5 статті 14 ПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 481/95 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцемплодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Частиною четвертою статті 17 Закону України № 481/95 визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону № 481/95, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02 червня 2003 року (далі - Порядок № 790), який визначає механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

В силу п.5 Порядку № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є акт перевірки додержання суб`єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта підприємницької діяльності, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку № 790 фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до суб`єктів підприємницької діяльності, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.

Відповідно до пп. 14.1.106 п. 14.1 ст. 14 ПК України максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

Відповідно до ч. 10 ст. 18 Закону № 481/95-ВР право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на коньяк, алкогольні напої, виготовлені за коньячною технологією, горілку та лікеро-горілчані вироби надано Кабінету Міністрів України.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30 жовтня 2008 року № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", у Додатку в якому визначив розміри таких цін.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 13 Закону України від 21 червня 2012 року № 5007-VІ "Про ціни і ціноутворення" граничні ціни, установлені органами державної влади та місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, є обов`язковими для застосування суб`єктами господарювання.

При цьому, згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону "Про ціни і ціноутворення", гранична ціна - це максимально або мінімально допустимий рівень ціни, який може застосовуватися суб`єктом господарювання.

Посадовими особами відповідача встановлено реалізацію продавцем позивача двох пляшок горілки PRIME міцністю 40% об. од., об`ємом 0,5 л за ціною 72.30 грн., тоді як мінімальна роздрібна ціна на вищезазначену горілку становить 79,55 грн., що є підставою для застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 10 000,00 грн.

Допитана в якості свідка у суді першої інстанції ОСОБА_6 пояснила, що 29.08.2018 купила у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому у АДРЕСА_1, одну пляшку горілки PRIME, об`ємом 0,5 л, ціною 72,30 грн., при цьому розрахунковий документ не видавався. Після придбання горілки вона вийшла з магазину, де її зупинив працівник податкової та запропонував надати пояснення щодо придбаної горілки та зазначити її ціну. Свідок надала свої дані та приблизно через годину працівник податкової відібрав у неї пояснення, в яких вона вказала, що придбала в магазині горілку PRIME об`ємом 0,5 л за ціною 72,30 грн.Зазначені обставини підтверджені і письмовими поясненнями ОСОБА_6 ( а.с.50).

Допитаний в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що він є співробітником ГУ ДФС у Луганській області. 29.08.2018 він разом з працівником податкової ОСОБА_4 на підставі наказу ГУ ДФС у Луганській області № 943 від 20.08.2018 та відповідних направлень проводили фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 , яка здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

В самому магазині він був присутній, як продавець реалізував жінці пляшку горілки за ціною 72,30 грн, при цьому розрахунковий документ не видавався. Після того, як жінка вийшла з магазину, він її наздогнав, пред`явив службове посвідчення та запропонував надати пояснення за фактом придбання горілки, на що отримав згоду. Приблизно через годину він відібрав пояснення у ОСОБА_6 за вказаними фактами.

Після цього він сам купив у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому у АДРЕСА_1, одну пляшку горілки PRIME, дата розливу 24.02.2017, об`ємом 0,5 л, вміст алкоголю 40% об., виробник ТОВ «Лікеро-горілчаний завод PRIME» (, ДСТУ 4256:2003, Україна, смт. Малинівка, вул. Олімпійська, 1) за ціною 72,30 грн. Він попросив видати чек, на що йому продавець видав розрахунковий документ невстановленої форми, де була зазначена ціна 72,30 грн та зазначена невірно дата: замість «29.08.2018» було зазначено «28.08.2018». Він попросив виправити дату, на що отримав відмову.

Після придбання горілки свідок представився працівником податкового органу, пред`явив посвідчення, копію наказу, направлення на перевірку та повідомив, що проводиться фактична перевірка. Продавець відмовилася від отримання документів та підписів у відповідних документах, при цьому комусь подзвонила. Через певний час з`явився чоловік, який представився представником ФОП ОСОБА_2 , однак також відмовився від пояснень, відмовився отримувати копії акту перевірки та від надання пояснень, про що були складені відповідні акти. Під час перевірки проводилася фотофіксація мобільним телефоном пляшок горілки та чеку.

Зазначене підтверджується фотоматеріалами від 29.08.2019 року( а.с.103-110) .

Відповідно до статті 70 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції), та статті 73 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді касаційної інстанції) встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 481, а також Порядків КМУ № 790 та № 481 вбачається, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій відповідно до вимог статей 70 КАС України є документальне підтвердження відповідачем саме факту реалізації алкогольних напоїв позивачем.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, в матеріалах справи наявна розрахункова квитанція ААНА № 682006 щодо продажу «водки 0,5 л. « Прайм» за ціною 72.30 гривень (а.с. 111), при цьому, факт придбання підтверджується пояснення свідків.

Отже суд апеляційної інстанції не приймає доводи апеляційної скарги про не встановлення факту роздрібної реалізації алкогольних напоїв.

Посилання позивача/апелянта як на підставу для задоволення вимог на обставини, що спірне ППР та посвідчення посадових осіб посвідчені підробленою печаткою, оскільки не містить зображення Державною Герба України, який відповідає опису, встановленому законом, є незмістовним, оскільки вони скріплені печатками, зразок та опис яких затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 857, доказів підроблення судом не виявлено.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за ціною, нижчою від встановленої мінімальної роздрібної ціни на алкогольний напій є правомірним.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 360/760/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 23 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Сіваченко

Е.Г. Казначеєв