Справа № 826/16017/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіопласт" про застосування арешту коштів на рахунках платника, -

В С Т А Н О В И В:

ГУ ДФС у м. Києві звернулось до суду з позовом, у якому просить застосувати адміністративний арешт коштів на визначених у позовній заяві рахунках відповідача, а також тих рахунках, які можуть бути відкритими у період дії арешту.

Позов обґрунтовано недопуском посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Сіопласт", що згідно з ч. 2 пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України є підставою для застосування адміністративного арешту коштів відпові-дача шляхом накладення арешту на рахунки відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом ГУ ДФС у м. Києві від 18.10.2017 №11080 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Сіопласт" (код 35848260)" на підставі плану-графіка доку-ментальних перевірок суб`єктів господарювання на 4-ий квартал 2017р. та відповідно до ст.ст. 20, 77, 82 ПК України відповідачем призначено документальну планову виїзну пере-вірку відповідача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2014 по 30.06.2017, тривалістю 10 робочих днів з 30.10.2017 по дату завершення перевірки.

Копія вказаного наказу і повідомлення від 19.10.2017 №391/26-15-14-01-01 про проведення перевірки у період з 30.10.2017 по 10.11.2017 були надіслані на податкову адресу відповідача 19.10.2017 і отримані останнім 23.10.2017, про що відповідач зазначив в адресованому позивачу листі від 27.10.2017 №138/10/2017.

Цим листом від 27.10.2017 №138/10/2017, одержаним позивачем 27.10.2017 згідно з відміткою про реєстрацію, відповідач повідомив про недопущення посадових осіб до проведення перевірки з тих підстав, що повідомлення про проведення перевірки вручено відповідачем не за 10 днів, як передбачено абз. 2 п. 77.4 ст. 77 ПК України, а за 7 днів.

На підставі направлень на перевірку від 30.10.2017 №1192/26-15-14-01-01 і №1193/26-15-14-01-01 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві здійснено вихід за місцем проведення перевірки відповідача. Згідно з розписками директора ТОВ "Сіопласт" ОСОБА_1 , вчинених 30.10.2017 о 14:25 год. у цих направленнях, йому були пред`явлені службові посвідчення та направлення.

Також, 30.10.2017 о 14:10 год. посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві складено акт відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки ТОВ "Сіопласт" від 30.10.2017 №512/26-15-14-01-01, згідно з яким директором ТОВ "Сіопласт" ОСОБА_1 відмовлено у допуску посадових осіб з причин порушення імперативних приписів абз. 2 п. 77.4 ст. 77 ПК України щодо своєчасного повідомлення платника податків про проведення документальної планової перевірки.

ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 30.10.2017 №34230 про застосування на підставі пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України умовного адміністративного арешту майна ТОВ "Сіопласт", що перебуває за адресами: 03124, м. Київ, вул. Василенка, буд. 7-А; 08140 , Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Михайла Величка, буд. 7 та іншими адресами, за якими ТОВ "Сіопласт" здійснює фінансово-господарську діяльність та зберігає активи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач як суб`єкт владних повноважень не довів перед судом правомірність своїх дій, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Пунктом 94.6 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Таким чином, положеннями податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме наявність податкового боргу, у разі якщо у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків, з підстав недопуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства, відкритих в банківських установах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №820/3059/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем в позовній заяві про факт наявності у позивача податкового боргу, як і про факт того, що у позивача відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, зазначено не було, як і не було надано доказів на підтвердження відповідних фактів, тому відсутні обставини, які зумовлюють можливість застосування умовного адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Також колегія суддів наголошує на тому, що наказ ГУ ДФС у м. Києві від 18.10.2017 №11080 про проведення документальної планової виїзної перевірки відповідача визнано протиправним і скасовано рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2018 у справі №826/14040/17, яке набрало законної сили.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 21.10.2019.