Справа № 620/2478/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

15 жовтня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/2478/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача Тишко Є.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій від 25.07.2019 № 9 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми пенсії, утримані на підставі рішення відповідача № 9 від 25.07.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 21.11.2006 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію у розмірі 80% заробітної плати, займаної до звільнення з посади, на яку нараховувались страхові внески за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З 2007 року по даний час займається адвокатською діяльністю. Зазначає, що до 18.03.2015 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, в подальшому, у зв`язку із прийняттям Податкового кодексу України, внесенням змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в п. 5 ст. 4 від 28.12.2014, рекомендацій керівних органів адвокатури України 19.03.2015, тобто на другий день після припинення діяльності як фізична особа-підприємець звернувся до пенсійного органу (Ніжинської ОДПІ/Носівське відділення) із заявою для реєстрації як самозайнятої особи, яка проводить незалежну професійну діяльність. 19.03.2015 у контролюючому органі взятий на облік та 20.03.2015 отримав довідку про взяття на облік платника податків. Весь цей час позивач сплачує передбачені законом податки, заборгованості не має ні по податках, ні по єдиному соціальному внеску. Однак, 09.08.2019 відповідачем прийнято рішення від 25.07.2019 № 9 про утримання надміру виплачених сум пенсій, в якому зазначено про переплату пенсії за період з 01.04.2015 по 30.09.2017 у розмірі 37 071,00 грн та повідомлено, що щомісячно буде утримуватись по 20% до повного погашення суми переплати. Позивач вказує, що відрахування з його пенсії, як із працюючого пенсіонера сталося не через якісь недобросовісні дії чи зловживання останнього, а через незнання або неналежне виконання своїх обов`язків працівників пенсійного органу, а тому оскаржуване рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

22.08.2019 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). У відповідності до ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті є позов та відзив.

Відповідачем 09.09.2019 подано відзив, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що при призначенні пенсії позивачу було роз`яснено, що у випадку працевлаштування, звільнення з роботи, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення, позивач повинен повідомити в управління Пенсійного фонду для проведення перерахунку його пенсії. Після працевлаштування позивач не повідомив про це територіальне управління за місцем проживання і внаслідок цього утворилась переплата пенсійних сум, в зв`язку з чим було прийнято відповідне рішення. Як наслідок вимоги позивача є безпідставними, які не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.09.2019 розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду надано термін для подачі відповіді на відзив та заперечень.

03.10.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач з 2007 року був зареєстрований як підприємець, до 01.10.2013 подавав звітність і в податкову інспекцію, і в пенсійний фонд. З 01.10.2013 звітність подавалася лише до податкових органів. Позивач вказує, що як був у статусі працюючого так ним і залишився, ні яких змін, про які останній повинен був повідомити відповідача спеціальною заявою не відбулося. Наполягає, що пенсійний фонд мав повну інформацію про те, що позивач займається адвокатською діяльністю у статусі самозайнятої особи. З моменту реєстрації, як фізична особа-підприємець у 2007 році і на даний час позивач не змінював статусу як працюючого пенсіонера, а відповідно не було ніякої потреби повідомляти пенсійний орган про працевлаштування у 2015 році. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 21.11.2006 (а.с.31).

Згідно протоколу 802419 від 13.12.2006 основний розмір пенсії позивача складає 80% (а.с.32).

Як слідує з матеріалів справи позивач 10.09.2007 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, вид діяльності - 69.10. діяльність у сфері права, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.101-102).

Згідно довідки від 20.03.2015 № 019 позивача взято на облік в якості платника податків (а.с.20).

Як слідує з матеріалів справи позивачем на протязі 2007- 2011 років подавалися до пенсійного органу заяви про призначення/перерахунок пенсії на підставі яких пенсійним органом виносилися відповідні розпорядження (а.с.63-72). Так, позивачем у вказаних заявах зазначалося, що останній - працює.

При цьому, згідно поданої 23.03.2015 позивачем до пенсійного органу заяви про призначення/перерахунок пенсії останнім в графі «у теперішній час» зазначено - не працює (а.с.75).

Згідно розпорядження 121993 від 24.03.2015, від 03.04.2015 та від 01.07.2015 зазначено, що ОСОБА_1 не працює (а.с.74, 78, 84).

Також, згідно заяви позивача від 24.02.2016 про призначення/перерахунок пенсії в графі «на сьогодні» зазначено, не працює (а.с.33).

В подальшому, при проведенні перевірки пенсійної справи позивача встановлено, що оскільки останній зареєстрований в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно та в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні підстави для виплати пенсії з 01.04.2015 в повному обсязі (а.с.13).

В зв`язку з зазначеним, відповідачем 25.07.2019 прийнято рішення № 9 про утримання надміру виплачених сум пенсій в розмірі 37 071,36 грн. Переплата утворилася за період з 01.04.2015 по 30.09.2017 у зв`язку з працевлаштуванням (а.с.12).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІ внесено зміни у Закон України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру», а саме в ч. 15 ст. 86, яка визначає, що тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року (в подальшому продовжено до 31 грудня 2017 року) у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті, розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які витратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо

пенсійного забезпеченя» з 01.04.2015 встановлено особливий порядок виплати пенсій

працюючим пенсіонерам.

В подальшому, Законом України від 03.10.2017 № 2148- VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», а саме: пп.13-1 п. 19 Розділу І встановлено, що виплата працюючим пенсіонерам у період роботи на інших посадах пенсій, призначених на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову та науково-технічну діяльність», з 1 жовтня 2017 року поновлюються у розмірах, що були встановлені відповідними законами.

Необхідно зазначити, що взяття на облік платників єдиного внеску здійснюється органами доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

При цьому, пунктом 3 частини другої статті 16 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено обов`язок повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до пункту 2.21 Порядку подання та оформлення документів для

призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхунання», затвердженого постановою

правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в

Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами) документами, які

підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням

доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне

соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану

особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1

до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного

фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції

України 08.07.2014 за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за

формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про

державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає

пенсію, даними.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи-підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви (абз. 2 п. 2.21 вказаного вище Порядку).

Статтею 4 Закону Укрїни «Про зайнятість населення» передбачено, що в Україні до

зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового

договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які

забезпечують себе роботою самостійно.

Пенсіонери, які зареєстровані як сомозайняті особи, які здійснюють незалежну

професійну діяльність, належать до категорії працюючих пенсіонерів за умови

перебування на обліку в ІКІС ПФУ «Відомості реєстру страхувальників».

Таким чином, якщо після працевлаштування пенсіонер не повідомив про це територіальне управління за місцем проживання і внаслідок цього утворилася переплата пенсійних сум, управління Пенсійного фонду має право прийняти рішення про утримання з пенсії сум переплат в межах 20 відсотків пенсії щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Виходячи зі змісту зазначено норми, сума пенсії, яка надміру виплачена, повертається лише у двох випадках - коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних відомостей.

Як вже зазначалося, позивачем особисто були подані до пенсійного органу заяви від 23.03.2015 та від 24.02.2016 про призначення/перерахунок пенсії, де в графі «у теперішній час» зазначено - не працює (а.с.33, 75), що свідчить про подання страхувальником недостовірних даних.

А отже, оскільки страхувальником до вищевказаних заяв внесено недостовірні відомості, відповідачем правомірно прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 25.07.2019 № 9.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 168, 227, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ).

Повне судове рішення складено 22.10.2019.

Суддя О.М. Тихоненко