Справа № 826/15418/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Справа № 826/15418/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ганечко О.М., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Савченко Д.В.,

представника відповідача Рибак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у справі

за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія

з обслуговування житлового фонду

Шевченківського району міста Києва»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.08.2018 р. №№ , .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період з листопада 2017 року по травень 2018 року, та суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість визначені контролюючим органом у вказаних рішеннях, сплачувались позивачем в межах строків, визначених у пунктах 57.1, 57.3 статті 57 ПК України. Однак, за даними ІКП сплачені позивачем кошти, першочергово зменшували суму недоїмки, а залишок таких коштів зараховувався як сплата податкових зобов`язання з податку на додану вартість за відповідні місяці та погашення грошових зобов`язань визначених вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

Крім того, суд дійшов висновку, що погашення відповідачем раніше існуючого податкового боргу позивача за рахунок своєчасно сплачених позивачем грошових зобов`язань з податку на додану вартість є дією відповідача, а не позивача, а тому суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті грошових зобов`язань з податку на додану вартість за відповідні періоди та згідно відповідних податкових повідомлень-рішень, що у свою чергу свідчить про неправомірність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених статтею 126 ПК України за несвоєчасну сплату таких зобов`язань.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що позивачем було порушено граничний строк сплати узгоджених сум ПДВ, за що його й притягнуто до відповідальності.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта та обґрунтованості висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 р. витребувано додаткові докази.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.07.2018 р. заступником начальника відділу застосування штрафних санкцій з ПДВ управління податків і зборів юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві Шептуновою Т.О. на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1. статті 75 ПК України, у порядку пункту 76.3 статті 76 ПК України проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати ПДВ до бюджету КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва».

За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 25.07.2018 р. № 12499/26-15-12-13-20, в якому встановлено порушення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з ПДВ, визначених п.п. 57.1, 57.3 ст. 57, ст. 203 ПК України, при сплаті сум грошового зобов`язання з ПДВ, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 09.11.2017 р. №№, , від 16.01.2018 р. № , від 27.02.2018 р. № 2, а також у податкових деклараціях з ПДВ за період з листопада 2017 року по травень 2018 року.

14.08.2018 р. на підставі висновків акта перевірки від 25.07.2018 р. № 12499/26-15-12-13-20 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

1) № , яким на підставі статті 126 ПК України до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» застосовано штраф у сумі 776843,80 грн, що обрахований як 10% від суми грошового зобов`язання у розмірі 7768438 грн щодо якої позивач допустив затримку сплати до 30 календарних днів;

2) №, яким на підставі статті 126 ПК України до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» застосовано штраф у сумі 939809, грн, що обрахований як 20% від суми грошового зобов`язання у розмірі 4699048 грн щодо якої позивач допустив затримку сплати понад 30 календарних днів.

Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути, серед іншого, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Порядок проведення камеральної перевірки та її процедуру врегульовано статтею 76 ПК України.

Зокрема, така перевірка проводиться посадовими особами податкового органу без будь якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків па перевірку та його присутність під час проведення перевірки не обов`язкова.

У п. 76.3 ст. 76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України закріплено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктами 57.1, 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно зі ст. 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Відповідно до п. 38.2 ст. 38 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку, або банком на підставі податкової поруки.

Статтею 87 ПК України визначено джерела погашення податкового боргу, а пунктом 87.9 цієї статті встановлено, що в разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У ст. 109 ПК України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Штраф, згідно зі ст. 111 ПК України, є одним із видів відповідальності, яка застосовується до платника податків за невиконання або неналежне виконання ним вимог, установлених цим Кодексом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано обов`язок платників своєчасно та в повному обсязі сплачувати податкові зобов`язання та одночасно імперативний обов`язок контролюючого податкового органу, у разі наявності в платника податкового боргу, зараховувати платежі, які ним здійснюються, у першу чергу, в рахунок його погашення, незалежно від їхнього цільового призначення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу сплачені ним кошти з ПДВ на виконання вимог ст. 87 ПК України зараховувалися відповідачем в порядку черговості на погашення наявного податкового боргу (недоїмки), відповідно, податкові зобов`язання позивача з ПДВ були сплачені з порушенням законодавчо визначеного строку, що й стало підставою для нарахування йому спірних штрафних санкцій.

Тобто, причиною порушення позивачем граничних термінів сплати ПДВ стало невиконання ним своїх обов`язків щодо своєчасної сплати відповідних податкових зобов`язань.

У свою чергу, ГУ ДФС в м. Києві, зараховуючи кошти, які надходили від позивача в порядку черговості погашення боргу діяло на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений вищенаведеними нормами податкового законодавства і це не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за несвоєчасну сплату ПДВ, яка утворилася внаслідок такої послідовності зарахування платежів та погашення податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2019 р. у справі № 804/15898/15.

При цьому, перевіряючи доводи обох сторін, колегія суддів зазначає, що суми податкових зобов`язань позивача з ПДВ, за несвоєчасну сплату яких відповідачем застосовано спірні санкції, як на момент їх застосування, так і на теперішній час, була узгодженою, зокрема й у сумі, яка за твердженнями позивача оскаржувалася в судовому порядку (відповідне рішення суду у справі № 826/9185/15 набрало законної сили 10.11.2016 р., а оскаржувані ППР відповідачем прийняті 14.08.2018 р.).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення від 14.08.2018 р. №№ , , відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень, такі ППР є правомірними і підстави для їх скасування відсутні, а тому в задоволенні цього позову слід відмовити.

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року - скасуванню, адміністративний позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: