Справа № 480/1335/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 р.Справа № 480/1335/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 05.08.19 року по справі № 480/1335/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту захисту економіки Національної поліції України , Начальника сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Мартиненка Євгена Олександровича

про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - відповідач-1, Департамент, ДЗЕ Національної поліції України), Начальника сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Мартиненка Євгена Олександровича (далі - відповідач-2, начальник сектору протидії корупції УЗЕ в Сумській області Мартиненко Є.О.), в якому просила суд: визнати дії відповідача-2 щодо перевірки своєчасності подання ОСОБА_1 декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави та притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП протиправними; стягнути з відповідача-1 на її користь 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії начальника сектору протидії корупції Управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України Мартиненка Євгена Олександровича щодо перевірки своєчасності подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, а також витребування копій документів та інформації щодо ОСОБА_1 з метою аналізу дотримання нею вимог антикорупційного законодавства.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем, Департаментом захисту економіки Національної поліції України, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в зазначеній частині та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що ОСОБА_2 , як уповноважена особа Департаменту здійснював збір інформації щодо невчасного подання позивачкою декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та склав протокол про адміністративне правопорушення за наявності правових підстав, в межах реалізації наданих Департаменту Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» повноважень та у передбачений законодавством спосіб.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 18.05.2012 №336/2012 «Про призначення суддів» призначена суддею Роменського міськрайонного суду Сумської області (АМ №582/643/18, а.с.48) та є суб`єктом декларування відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ (далі Закон України «Про запобігання корупції»).

За даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларація ОСОБА_1 за 2017 рік була зареєстрована в Реєстрі 02.04.2018 о 15год. 59хв. (АМ №582/643/18, а.с.48).

Даний факт шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, був встановлений, як вбачається з відзивів відповідачів (а.с.146,214), ОСОБА_2 , після чого на адресу голови Роменського міськрайонного суду Сумської області та начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області, Управління захисту економіки в Сумській області були направлені запити від 26.04.2018, виконавцем яких значиться ОСОБА_2 , про надання інформації у рамках розгляду справи, передбаченої КУпАП (а.с.187,239-240, АМ №582/643/18, а.с.13, 31).

Так, зокрема, згідно вказаних листів, відповідач-2, на підставі ч.2 ст.251, ст.ст.254,255 КУпАП, п.п.3,5 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», з метою підтвердження або спростування факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, просив надати на адресу УЗЕ в Сумській області ДЗЕ Національної поліції України інформацію та завірені належним чином підтверджуючі документи, що стосуються ОСОБА_1 , а саме:

- рішення про обрання (призначення) на посаду судді Роменського міськрайонного суду;

- табелі обліку робочого часу за період січень-квітень 2018 року;

- накази (розпорядження) про перебування у відрядженні, відпустці, навчанні, інші поважні причини відсутності на роботі;

- відомості про одержання заробітної плати (витяг), премії та матеріальної допомоги.

Крім іншого, як вбачається з адміністративних матеріалів №582/643/18, відповідачем-2, 26.04.2018 були направлені запити ряду лікувальних закладів з метою з`ясування дати, часу, причин звернення ОСОБА_1 у лютому-квітні 2018р., виду та періоду перебування з зазначенням до якого стану відноситься хвороба. Також запитувались копії документів, у разі їх наявності.

14.05.2018 відносно ОСОБА_1 начальником сектору протидії корупції УЗЕ в Сумській області Мартиненком Є.О ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №99/2018 (т. 1 а.с.69-73), відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП та матеріали направлено на розгляд до Апеляційного суду Сумської області (а.с.241, АМ №582/643/18, а.с.61).

Про вказаний факт відповідач-2 повідомив голову Роменського міськрайонного суду Сумської області та начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області листом від 14.05.2018 №2534/39/117/01-2018 (т. 1 а.с.186), в якому додатково зазначив, що ОСОБА_1 своїми діями безвідповідально поставилась до виконання обов`язку як суб`єкта декларування і несвоєчасно подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, що є порушенням ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», відповідальність за що встановлена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

05.10.2018 постановою Недригайлівського районного суду Сумської області у справі №582/643/18 за наслідками розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП. Постанова набрала законної сили 16.10.2018 (а.с.123-127).

Непогодившись із діями відповідачів щодо перевірки своєчасності подання ОСОБА_1 декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави та притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6КУпАП, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_2 , як уповноважена особа Департаменту, здійснюючи за вказаних обставин контроль у виді перевірки своєчасності подання ОСОБА_1 декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік та витребування копій документів і інформації щодо неї з метою аналізу дотримання нею вимог антикорупційного законодавства діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, визначені Законом України «Про запобігання корупції», Законом України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України «Про запобігання корупції».

Так, статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК, Національне агентство).

Відповідачі у своїх відзивах (т. 1 а.с.144-155, 213-218) та запереченні на відповідь на відзив (т. 1 а.с.198-202), з посиланням на вказані норми та на ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон України «Про Національну поліцію»), відмічали, що поліція вживає заходів з метою виявлення, зокрема, адміністративних правопорушень. При цьому, одним із основних завдань Департаменту, відповідно до п.3 розділу II Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 №81 (а.с.156-160) (далі Положення про Департамент) є протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов`язаним з корупцією, а відповідно до пп.3 п.2 розділу IV Положення про Департамент, ст. 255 КУпАП працівники Департаменту, у тому числі і його відокремлених територіальних підрозділів, мають право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому порядку. У зв`язку з чим вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 як уповноважена особам Департаменту здійснював моніторинг та збір інформації в межах наданих Департаменту Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» повноважень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно спростував такі твердження відповідачів, з огляду на наступне.

Дійсно, згідно із п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Положення про Департамент, ДЗЕ Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Згідно із п.3 розділу II Положення про Департамент встановлено, що одним із основних завдань ДЗЕ Національної поліції України є протидія корупційним правопорушенням і правопорушенням, пов`язаним з корупцією (т. 1 а.с.156зворот).

Відповідно до пп.3 п.2 розділу IV Положення про Департамент, пpaцiвники Департаменту, у тому числі і його відокремлених територіальних підрозділів, в тому числі і відповідач-2, мають право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законодавством порядку (т. 1 а.с.158).

В той же час, судова колегія звертає увагу на те, що згідно із пп.1,8 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень НАЗК належать повноваження щодо:

- проведення аналізу стану запобігання та протидії корупції в Україні, діяльності державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування у сфері запобігання та протидії корупції;

- здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК з метою виконання покладених на нього повноважень має, серед іншого, такі права:

- одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань (п.1);

- приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти (п.5);

- отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону (п.6);

- отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (п.9);

- ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень (п.12);

- складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення (п.12-1).

В свою чергу частиною 1 статті 48 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством. (ч.3 ст. 48 Закону України «Про запобігання корупції»).

Державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції»).

При цьому, відповідно до ч.3 ст. 49 Закону України «Про запобігання корупції» якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Згідно із ч.3 ст. 65 Закону України Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів зазначає, що повноваження стосовно здійснення контролю, в тому числі щодо своєчасності подання, та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і повинно відбуватися у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання корупції».

Вказане узгоджується з висновками щодо застосування норм прав Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.10.2018 у справі №800/433/17(П/9901/112/18).

Відповідачі вважають, що ОСОБА_2 здійснював перевірку та збір інформації щодо невчасного подання декларації в межах повноважень, визначених в тому числі в п.2 п.6 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 (далі Положення про Національну поліцію), відповідно до якої національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань.

В той же час, згідно п.1 розділу ІІІ Положення про Департамент, ДЗЕ Національної поліції України та його відокремлені підрозділи, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- аналізує стан економічної злочинності, чинники, що її обумовлюють, прогнозує криміногенну ситуацію в соціально-економічній сфері держави та окремих її регіонах; розробляє та вносить пропозиції керівництв;. Національної поліції України щодо організації діяльності підрозділів захисту економіки;

- взаємодіє із структурними підрозділами Національної поліції України та іншими органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями, у тому числі громадськими, а також з правоохоронними органами іноземних держав і міжнародними організаціями у вирішенні питань боротьби зі злочинністю;

- уживає заходи з протидії злочинам в органах державної влади, проти власності, у сфері інтелектуальної власності, пов`язаним з фальшивомонетництвом, а також із забезпечення відшкодування завданих зазначеними злочинами збитків;

- протидіє кримінальним правопорушенням у сфері господарської діяльності, земельних відносин і використання державного майна, запобігання незаконному використанню надр та інших природних ресурсів, легалізації (відмиванню) доходів, одержаних незаконним шляхом;

- уживає заходи щодо захисту бюджетних коштів від злочинних посягань, забезпечення правомірності застосування процедур закупівлі товарів, робіт і послуг та цільового використання бюджетних коштів;

- уживає заходи, спрямовані на встановлення майна та матеріальних цінностей, здобутих злочинним шляхом, щодо яких судом може бути прийнято рішення про стягнення їх для відшкодування завданих злочинами збитків чи виконання додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна;

- у встановленому порядку бере участь у розгляді депутатських запитів і звернень народних депутатів України, звернень громадян, підприємств, установ, організацій, вивченні публікацій і повідомлень у засобах масової інформації з питань, то належать до компетенції Департаменту:

- сприяє забезпеченню відповідно до законодавства правовою режиму воєнного стану, у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

З аналізу вказаних вище норм, вбачається, що Департамент, як і його відокремлені підрозділи, а також їх посадові особи, в тому числі відповідач-2, не наділені повноваженнями перевірки своєчасності подання декларації чи достовірності даних в декларації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що, здійснюючи моніторинг подання своєчасності декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, збираючи інформацію та витребовуючи копії документів з метою аналізу дотримання ОСОБА_1 вимог антикорупційного законодавства, ОСОБА_2 , перебрав на себе повноваження НАЗК, саме до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порядку, визначеному цим Законом.

В свою чергу, як вже зазначалось вище, порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, в тому числі щодо своєчасності подання декларацій суб`єктами декларування, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством (ч.3 ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції»).

При цьому, відповідно до п.3 Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56 (далі Порядок №56) контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: 1) верховенства права; 2) рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування; 3) об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; 4) достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; 5) неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; 6) гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку №56 Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі:

1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які у встановленому Національним агентством порядку відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали);

2) інформації, що надходить до Національного агентства від осіб, які надають допомогу щодо запобігання і протидії корупції (викривачів), стосовно можливого факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування;

3) інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет та вказує на можливий факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування;

4) самостійного виявлення Національним агентством факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування відповідно до даних Реєстру;

5) інформації, що надходить до Національного агентства від правоохоронних органів;

6) інформації, що надходить до Національного агентства від громадських об`єднань, їх членів або уповноважених представників.

Посилаючись на вказані норми, відповідачі вважають, що вони не мають законодавчого обов`язку повідомляти НАКЗ про відомі факти неподання декларацій суб`єктами декларування. В той же час, суд відмічає, що вказані норми не наділяють ні Департамент, а тим паче його відокремлені підрозділи та їх посадових осіб, в тому числі ОСОБА_2 , функціями НАЗК щодо контролю таких декларацій.

Більше того, згідно п. 5 Розділу І цього Порядку контроль декларацій Національне агентство здійснює відповідно до цього Порядку ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) саме через працівників структурного підрозділу його апарату (а не Національної поліції), діяльність яких пов`язана зі здійсненням такої функції (далі - Підрозділ), та автоматично засобами програмного забезпечення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які висновки чи повідомлення НАЗК за результатами контролю своєчасності подання позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. Лист НАЗК від 06.02.2019 №44-01/8418/19 (т.1 а.с.161), на який посилаються відповідачі, не є нормативно-правовим актом, та був направлений вже під час розгляду даної адміністративної справи та не може розглядатись як підстава для здійснення контролю своєчасності подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, що відносяться до виключної компетенції НАКЗ.

В обґрунтування своєї позиції відповідачі також зазначають, що саме з метою виконання обов`язку, передбаченого ч.2 ст.251 КУпАП щодо збору доказової бази у ході перевірки наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , у межах повноважень, передбачених п.3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» (вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень), пп.2 п.6 Положення про Національну поліцію, (одержувати інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених завдань), пп.3 п.2 розділу IV Положення про Департамент (право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до суду у встановленому порядку), було подано запити за місцем роботи позивача.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зважаючи на вказане, суд зазначає, що підставою застосування вищевказаних норм є наявність факту вчинення адміністративного правопорушення конкретною особою, в той час як вказані положення законодавства не наділяють органи Національної поліції України повноваженнями щодо витребування будь-якої інформації чи документів з метою перевірки дотримання особами вимог законодавства та можливого виявлення (чи не виявлення) порушень, які можуть містити ознаки адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, моніторинг, збір інформації та витребування доказів були здійснені ще до складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто до того, як було розпочатого провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що свідчить про те, що у ОСОБА_2 , як в уповноваженої особи Департаменту, були відсутні повноваження щодо витребування в порядку КУпАП письмових пояснень та копій документів.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , як уповноважена особа Департаменту, здійснюючи за вказаних обставин контроль у виді перевірки своєчасності подання ОСОБА_1 декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік та витребування копій документів і інформації щодо неї з метою аналізу дотримання нею вимог антикорупційного законодавства діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, визначені Законом України «Про запобігання корупції», Законом України «Про Національну поліцію», а відтак, позовні вимоги про визнання таких дій є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі 480/1335/19 в частині задоволення позовних вимог прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі № 480/1335/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 24.10.2019 року