Справа № 816/1774/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р.Справа № 816/1774/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Гонтар В.М.

представників відповідача Тур Н.І., Предибайло А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконфекренції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2019, суддя Л.О. Єресько, Пушкарівська вулиця, 9/26, Полтава, Полтавська область, 36000 , повний текст складено 06.05.19 по справі № 816/1774/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИЛА:

10.10.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській обл., відповідач) в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати незаконними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення від 19.07.2017 № , яким зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість на 160146,00 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 19.07.2017 № , яким нараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 603285,00 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 19.07.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 52767,65 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 19.07.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 634020,14 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.07.2017 № , якою нараховано недоїмку по внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 166328,30 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.07.2017 № , яким застосовано штрафні санкції у розмірі 24668,61 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено часково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 19.07.2017 № , яким ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 160 146 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 19.07.2017 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), в загальному розмірі 539 315,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 431 452,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 107 863,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 19.07.2017 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 360 416,43 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 288 333,16 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 72 083,27 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 19.07.2018 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, в загальному розмірі 30 366,57 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 24 293,25 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 6 073,32 грн.

Визнано протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.07.2017 на суму 47 423,38 грн.

Визнати протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 19.07.2017 в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 9 484,68 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 в частині відмови в задоволені позовних вимог та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, що його відносини з ТОВ "Мінард" мали фіктивний характер, в зв`язку з існуванням вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської обл. від 08.02.2018 по справі №537/379/18. Вважає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності дійсному економічному змісту. Відносини з ТОВ "Мінард" були реальними та за їх наслідками був отриманий дохід. Реальність проведення операції щодо реальності придбаних у ТОВ "Мінард" матеріалів відповідачем під сумнів не ставиться, а іншого постачальника який би поставив зазначений товар відповідач не зазначив, то висновок податкового органу про нереальність господарських операцій вважає надуманим. З аналізу вироку суду вбачається, що ТОВ "Мінард" не завжди діяло фіктивно та періодично здійснювало поставку товарів. В зазначеному вироку відсутній аналіз діяльності ОСОБА_6 , як керівника ТОВ "Мінард". Також не були досліджені відносин між ФОП ОСОБА_1 та ТВ "Мінрд" Зважаючи на значене , апелянт вважає, щ відсутнє преюдиційне значення вироку для даної справи, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду по сраві№817/1974/17 від 27.02.2018, №816/809/17 від 27.03.2018. Вирок по справі лише затвердив угоду між прокурором та обвинуваченим, суд не здійснював фактичного аналізу матеріалів кримінального провадження, а тому він не має будь-якого преюдиціного значення в даній справі.

Щодо завищення собівартості реалізованого товару.

Під час розгляду справи відповідач не пояснив та не надав доказів на підставі яких саме документів ним було виведено та встановлено залишки нереалізованого товару на початок 2015 та 2016 років, з огляду на те, що позивач не вів Книгу обліку доходів та витрат. Суд , пославшись на кількісний аналіз, який нібито проводив відповідач, окрім сторінки акту перевірки, не зазначив з яких саме доказів він прийшов до висновку про обґрунтованість таких висновків та розрахунків відповідача. За 2015 рік апелянтом на придбання лісової продукції було задекларовано валових витрат 1 449 419,76 грн, яка була реалізована та оплачена на протязі 2015 року Валові витрати включались до декларації, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів та які підтверджуються оплатою постачальникам.

За 2016 рік задекларовано валових витрат на придбання лісової продукції в сумі 8 761 014,1 грн, яка була реалізована і оплачена на протязі 2016. Валові витрати включались до декларації, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, та які підтверджуються оплатою постачальникам. На підтвердження зазначених витрат позивачем до перевірки надавались первині документи.

Щодо залишків продукції перевіряючим були надані фактичні залишки в метрах кубічних на орендованих складах. Залишки за минулі періоди (зокрема за 2014рік) перевіряючими не вимагались, хоча вказані показники мають вплив на формування фінансових результатів майбутніх періодів в тому числі і 2015-2016 роки.

Ведення бухгалтерського обліку та визначення облікової політики для фізичних осіб-підприємців не є обов`язковими. Тобто дія Закону №996 не поширюється на суб`єктів господарювання -фізичних осіб-підприємців. Тобто обов`язок щодо ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування не передбачений.

Судом не враховано допоміжні матеріали для завантаження вагону, лісові господарства реалізували їх лише разом з основним товаром в вагоні. Податкова при перевірці брала лише частину основної продукції і допоміжних матеріалів, а інші кубічні метри не вказувала, вагони реалізувались одним обсягом, а не окремо. Відповідачем не взято до уваги реалізацію вагонів в 2016 році і включено в залишки продукцію. Продукція, що поставляється вагонними нормами реалізувалась на протязі від 5 до 12 календарних днів, простої вагонів не допускалися покупцем. Продукція, що не була реалізована в 2016 році, була показана в залишках ФОП ОСОБА_1

В обґрунтування своєї позиції відповідач, посилаючись на неможливість виконання поставок за укладеними договорами саме тими контрагентами позивача, що указані в податкових накладних, а тому такі операції не спричиняють реального настання правових наслідків. Сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 відкрито провадження по справі за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_1 .

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2019 залишено без руху апеляційну скаргу відповідача, у зв`язку з несплатою судового збору.

05 липня 2019 року від відповідача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині від/мови в задоволенні позову - без змін. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на лист № 122 від 29.05.2015, згідно якого позивачем надано залишки товарно-матеріальних цінностей станом на початок та кінець перевіряємого періоду: станом на 01.01.2015 - 0 куб. м., станом на 01.01.2016 - 143,1856 куб. м. , станом на 31.12.2016 - 1429,5399 куб.м. Доказів реалізації товарів та виготовлення з іншої частини придбаних товарів допоміжних матеріалів для перевезення масиву лісоматеріалів автомобільним транспортом, які в подальшому знищувалися - не надано.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження по справі за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Полтавській обл., та ухвалами суду від 12.07.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

25 липня 2019 року позивачем подано письмові пояснення на відзив на апеляційну скаргу, в яких, зокрема, зазначив про те, що Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Автозаводському районному суду м. Кременчука.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах та відзивах на апеляційні скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а в здоволені вимог апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрований Онуфріївським районним управлінням юстиції Кіровоградської області як фізична особа-підприємець 14.09.2006.

ФОП ОСОБА_1 взятий на податковий облік в органах державної фіскальної служби 14.09.2006 за № 00, на податковому обліку перебуває в Кременчуцькій ОДПІ з 19.06.2015.

Позивач перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом № 029 з Реєстру платників податку на додану вартість.

У період з 29.05.2017 по 19.06.2017 ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

Перевіркою встановлено, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2016 позивач здійснював такі види господарської діяльності за КВЕД: 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 26.06.2017 № 831/16-31-13-11-16/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем: пунктів 198.5, 198.6 статті 198 ПК України, у результаті чого позивачем занижено ПДВ на суму 482628,00 грн; пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) , у результаті чого позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 507216,11 грн; пункт 2 частини першої статті 7 та частини одинадцятої статті 8, статті 9 Закону України "Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 166328,30 грн; підпункти 1.1- 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, у результаті чого занижено податкове зобов`язання з військового збору в сумі 42214,12 грн; статтю 128 Господарського кодексу України, підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункт 177.10 статті 177 ПК України щодо включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2016 роки перекручених даних.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2017 щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 431452,00 грн, за штрафними санкціями в сумі 107 863,00, по взаємовідносинам з ТОВ «Діойл-ЛТД», ТОВ «Мората», ТОВ «ТД «Главпостачання» (ТОВ «ПРОММАКСТЕХ»), ТОВ «Промостар ЛТД», ТОВ «Джардан».

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду не погоджується, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Під час судового розгляду було досліджено наступні договори.

Договір купівлі-продажу № 150622 від 22.06.2015 між ТОВ "Діойл - ЛДТ" та ФОП ОСОБА_1 , згідно з яким постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві узгодженими партіями продукцію - лісоматеріали, а покупець прийняти і сплатити товар, в асортименті, кількості і за ціною, вказаною в рахунках і накладних на кожну партію товару, що є невід`ємною частиною цього договору.

До договору додані підписані сторонами специфікації.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, рахунки на сплату.

Крім того, до суду позивачем надані товарно-транспортні накладні, за якими відвантажено придбаний товар.

Договір купівлі-продажу № 020916 від 09.02.2016 між ТОВ "Мората" та ФОП ОСОБА_1 , згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві продукцію, а покупець прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах; номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджуються сторонами в специфікаціях, які після їх підписання є невід`ємною частиною до договору. До вказаного договору додані підписані сторонами специфікації № 1 від 09.02.2016 та № 2 від 11.02.2016.

На підтвердження виконання цього договору позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, рахунки на сплату; товарно-транспортні накладні.

Договір купівлі-продажу № 151020 від 20.10.2015 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "ТД Главпостачання", за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцеві узгодженими партіями продукцію - лісоматеріали, а покупець прийняти і сплатити товар, в асортименті, кількості і за ціною, вказаною в рахунках і накладних на кожну партію товару, що є невід`ємною частиною цього договору; до договору додано підписану сторонами специфікацію від 20.10.2015 №1, якою визначено умови поставки товару.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано податкову накладну, видаткову накладну, товарно-транспортні накладні.

Також з матеріалів справи вбачається, що 22.02.2016 між ТОВ "ТД Главпостачання" та ФОП ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу № 022216, згідно з яким постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві продукцію, а покупець прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах; номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджуються сторонами в специфікаціях, які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.

До указаного договору додані підписані сторонами специфікації та додаткова угода № 1 від 22.02.2016.

На підтвердження виконання договору купівлі-продажу № 022216 від 22.02.2016 позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні.

Договір купівлі-продажу № 100316 від 03.10.2016 між ТОВ "Промостар ЛТД" та ФОП ОСОБА_1 укладено, згідно з яким ТОВ "Промостар ЛТД" зобов`язується передати у власність, а покупець - ФОП ОСОБА_1 прийняти і оплатити лісоматеріали, умови поставки, асортимент, кількість, якість, ціна якого визначається в специфікаціях, що оформлені у вигляді додатків до договору.

До указаного договору додані підписані сторонами специфікації.

На підтвердження виконання договору купівлі-продажу № 100316 від 03.10.2016 позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні.

Згідно наданих на перевірку документів у 2016 році ФОП ОСОБА_1 відобразив придбання у ТОВ "Промостар ЛТД" бруса (шпала) з ліса хвойних порід, рудничної стійки сосни, лісу ВВ хвойних порід, обаполу з ліса хвойних порід на загальну суму 979 394,00 грн., в т.ч. ПДВ 163 232,35 грн.

Договір поставки № 110816 від 08.11.2016 між ТОВ "Мінард" та ФОП ОСОБА_1 , пунктом 1.1 якого передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця лісоматеріали круглі і пиломатеріали хвойних порід (сосна), а саме: рудстійка 10-13 см, L-344м і рудстійка 14-24 см, L-3-4м, обапол з ліса хвойних порід (сосна) D= 16-20 см, L=3 м, а покупець - прийняти цей товар та оплатити його в асортименті, кількості та за ціною на умовах цього договору згідно з рахунком-фактурою.

До вказаного договору додані підписані сторонами специфікації.

На підтвердження виконання вказаного договору поставки позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні.

Договір поставки № 120816 від 08.12.2016 між ТОВ "Джардан" та ФОП ОСОБА_1 , пунктом 1.1 якого визначено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця лісоматеріали круглі і пиломатеріали хвойних порід (сосна), а саме: рудстійка 10-13 см, L-344м і рудстійка 14-24 см, L-3-4м, обапол з ліса хвойних порід (сосна) D= 16-20 см, L=3 м, а покупець - прийняти цей товар та оплатити його в асортименті, кількості та за ціною на умовах цього договору згідно з рахунком-фактурою.

До вказаного договору додані підписані сторонами специфікації № 1 від 08.12.2016, № 2 від 12.21.2016, № 3 від 19.12.2016.

На підтвердження виконання вказаного договору поставки позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні. Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від Постачальника до Покупця за певну грошову суму.

Вищезазначені первинні документи, надані позивачем на підтвердження факту реальності придбання, отримання та оплати товару за вказаними договорами відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні", дефектів форми, змісту або походження не мають.

Договори, укладені між позивачем та контрагентами є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Посилання апелянта - податкового органу, на відсутність сертифікатів якості як на підставу в підтвердження відсутності реального здійснення господарських операції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" сертифікат якості не містить відомості про господарську операцію, відтак не може вважатися первинним документом.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, щодо неправомірності формування податкового кредиту позивача через наявність податкової інформації відносно контрагентів позивача про недоліки їх господарської діяльності, виходячи з наступного.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Контрагенти позивача під час здійснення господарських операцій та складення первинних документів були зареєстровані в установленому законом порядку, на момент проведення фінансово-господарських операцій були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А тому, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами у зв`язку з відсутністю окремих товарно-транспортних накладних колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність вчиненої господарської операції за умови підтвердження документами первинного бухгалтерського обліку.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків відповідача стосовно зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану на загальну суму 160 146,00 грн відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19.07.2017 №; в часині збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням № від 19.07.2017 за платежем податок на доходи фізичних осіб, в розмірі 360416,43 грн; в частині збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем - військовий збір в загальному розмірі 30 366,57 грн за податковим повідомленням-рішенням № від 19.07.2018; в частині боргу в сумі 47 423,38 грн. за вимогою про сплату боргу №Ф- від 19.07.2017 та в частині застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 9 484,68 грн за рішенням про застосування штрафних санкцій № від 19.07.2017.

Відмовляючи в частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно збільшено ФОП ОСОБА_1 податкове зобов`язання з ПДВ, збільшено зобов`язання з ПДФО та військовому збору. А також винесено вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкцій у розрізі контрагента ТОВ «Мінард» та в зв`язку із завищенням собівартості реалізованого товару за рахунок включення до їх складу витрат вартості лісоматеріалів, які перебувають на залишках та не реалізовані у відповідних звітних періодах.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції не погоджується та зазначає наступне.

Погоджуючись з позицією відповідача щодо незаконного формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, які враховуються при визначенні бази оподаткування позивачем суд першої інстанції виходив з того, що наявний вирок стосовно посадових осіб ТОВ «Мінард» за ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України доводить нереальність господарських операцій позивача з даним контрагентом.

Згідно вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2018 у справі № 537/379/198 (провадження № 1-кп/537/82/2018), громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винуватими, зокрема, за ч. 2 ст. 205 КК України та встановлено, що "...вказаною вище злочинною групою, з метою прикриття незаконної діяльності зареєстровано та придбано на ім`я ОСОБА_6 та імена осіб, які мають низький соціальний статус та матеріальні проблеми, не мають постійного місця працевлаштування, які до того ж не були обізнані про порядок створення та реєстрації суб`єктів господарювання - юридичних осіб, їх господарської діяльності та оподаткування, створили та придбали фіктивні СПД (серед них ТОВ "Мінард").

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАСУкраїни вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів зазначає, що оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на те, що згідно даних матеріалів кримінального провадження у справі № 537/379/198, відсутній аналіз діяльності ОСОБА_6 як керівника ТОВ "Мінард", а також не досліджені відносини між ФОП ОСОБА_1 і ТОВ "Мінард", даний доказ, не може вважатися належним та таким, що підтверджує нереальність здійснених позивачем господарських операцій з даним контрагентом.

З урахуванням наведеного вище, наявність вироку у кримінальній справі, яким встановлено факт створення фіктивних суб`єктів підприємницької діяльності, серед яких зазначено ТОВ "Мінард", не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами, оскільки під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

З огляду на зазначене, контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем податкового законодавства у розрізі господарських операцій з контрагентом ТОВ "Мінард", відтак колегія суддів вважає протиправним донарахування контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання з ПДВ, збільшення зобов`язання з ПДФО та військового збору, а також винесено вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкцій.

Висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем собівартості реалізованого товару за рахунок віднесених до її складу витрат, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно задекларованих позивачем валових витрат за 2015-2016 роки, придбана лісова продукція була реалізована та оплачена в повному обсязі протягом 2015-2016 років.

Посилання суду першої інстанції на висновки проведеного відповідачем "кількісного аналізу" щодо залишків нереалізованого позивачем товару, колегія суддів не приймає до уваги оскільки такий аналіз не має доказового значення в розумінні КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Форма та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481, положеннями яких не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування.

Зважаючи на відсутність законодавчого обов`язку щодо ведення бухгалтерського обліку та визначення облікової політики для фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування, відсутність доказів щодо залишків нереалізовних позивачем витрат, колегія суддів вважає про недоведеність належними та допустимими доказами проведеного відповідачем кількісного аналізу залишків позивача за період 2015-2016 роки.

Таким чином, проведені донарахування в частині ЄСВ, військового збору, а також вимога контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) та застосування до позивача штрафних санкцій є протиправними, відтак в цій частині оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають приписам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача в частині відмови в задоволенні позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте в цій частині з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення.

Під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (стаття 322 КАС України).

За змістом частин 1 та 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції частково скасовує рішення суду першоїі інстанції по даній справі та ухвалює постанову про задоволення адміністративного позову, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Полтавській області на користь ФОП ОСОБА_1 . судові витрати зі сплати судового збору за подачу адміністративного позову в сумі 8000,00 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 3300,00 грн.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 по справі № 816/1774/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2017 в частині збільшення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 63970,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 51176,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 12794,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2017 в частині збільшення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 273603,71 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 218882,95 грн. та штрафними санкціями в сумі 54720,76 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2017 в частині збільшення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем військовий збір в загальному розмірі 22401,08 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 17920,87 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 4480,21 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 19.07.2017 на суму 118904,92 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 19.07.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 15183,93 грн.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 по справі №816/1774/17 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору в загальному розмірі 5800,00 грн. скасувати.

Ухвалити постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Полтавській області, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подачу адміністративного позову в сумі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. та за подачу апеляційної скарги в сумі 3300 (три тисячі триста) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 по справі №816/1774/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 22.10.2019