Справа № 520/9937/18
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р. Справа № 520/9937/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Макаренко Я.М. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків, повний текст складено 09.08.19 року по справі № 520/9937/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу О.В. Беха № 1195 від 05.10.2018 р. про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника сектору патрульної поліції № 3 патрульної поліції відділу поліції в метрополітені ГУНП в області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь майора поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі №520/9937/18 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції прийнято незаконне, необґрунтоване та невмотивоване рішення, та зазначає, що наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 1195 від 05.10.2018 р. про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням норм чинного законодавства. Позивач зазначив, що суд першої інстанції в обґрунтування своїх доводів послався виключно на відеозапис, який отриманий в результаті проведення негласних слідчо-розшукових дій, на якому були зображені події, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, вважає, що цей доказ має бути виключений з переліку доказів, оскільки на час проведення службового розслідування цього доказу не існувало, він не досліджувався під час проведення службового розслідування, та висновки службового розслідування на ньому не ґрунтувалися, а інших доказів вчинення позивачем проступку немає. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі № 520/9937/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Наказом від 26.12.2016 року майора поліції ОСОБА_1 переведено на посаду начальника сектору патрульної поліції № 3 патрульної поліції відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області.

26 вересня 2018 року до чергової частини УОАЗОР ГУНП в Харківській області надійшла інформація про те, що цього ж дня прокуратурою Харківської області спільно з працівниками Харківського управління ДВБ НПУ та ДВБ НПУ під час проведення комплексу слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженню від 13.06.2018 р. № 0000661 за ознаками кримінального правопорушення викрито начальника СПП № 3 відділу поліції в метрополітені ГУНП в області майора поліції Рассоху О .В .

У зв`язку із отриманням вказаної інформації, 28 вересня 2019 року Головним управління Національної поліції в Харківській області винесено наказ № 1643 "Про призначення та проведення службового розслідування відносно поліцейських відділу поліції в метрополітені ГУНП в області".

Наказом начальника поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області № 264 о/с від 02.10.2018 майора поліції ОСОБА_1 , начальника сектору патрульної поліції № 3 патрульної поліції відділу поліції в метрополітені ГУНП в Харківській області відсторонено від посади на період проведення службового розслідування з 28.09.2018 р. відповідно до статті 70 Закону України "Про Національну поліцію" та статті 17 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Висновком службового розслідування від 05.10.2018 р. начальника сектору патрульної поліції № 3 патрульної поліції відділу поліції в метрополітені ГУНП в області майора поліції ОСОБА_1 звільнено з Національної поліції України за порушення службової дисципліни, абзаців 1, 2, 3 частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, пункту 1 частини 1 статті 18 та пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 1 частини 1 та пункту 1 частини 2 розділу ІІ та розділу ІV пункту 3 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.10.2018 р. № 1195 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Національної поліції України.

05 жовтня 2018 року начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області генералом поліції третього рангу Бехом О.В. прийнято наказ № 269 о/с від 05.10.2018 р., яким звільнено за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України "Про Національну поліцію" майора поліції ОСОБА_1 начальника сектору патрульної поліції № 3 патрульної поліції відділу поліції в метрополітені ГУНП в області.

Листом від 05.10.2018 р. № 6642/119-12/01-2018 начальнику Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України направлено витяг з наказу про звільнення від 05.10.2018 р. № 269 для ознайомлення ОСОБА_1 , оскільки у вказаний період ОСОБА_1 перебував у слідчому ізоляторі.

Позивач, не погоджуючись з наказом начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу О.В. Беха № 1195 від 05.10.2018 р. про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності прийняття відповідачем наказу № 1195 від 05.10.2018 р. про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).

Згідно зі ст. 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону № 580-VIII завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що законодавець поклав на поліцейського одразу декілька цілком самостійних чітко та однозначно сформульованих обов`язків, а саме: 1) зобов`язав уникати втілених у будь-якій формі та способі як приниження людської гідності дії (що охоплює катування, неналежне поводження, неналежне покарання), так і поблажливого/терпимого ставлення до цього; 2) зобов`язав вживати всіх можливих заходів задля припинення цих фактів; 3) зобов`язав сповіщати керівників про ці факти; 4) зобов`язав сповіщати про ці факти компетентний орган досудового розслідування.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23 грудня 2015 року №901-VIII, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), яким визначається сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для звільнення позивача визначено пункт 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", згідно якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

У відповідності до ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція №230)(чинного на час проведення службового розслідування).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особою рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особою рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення (пп.2.2.20 п.2.2 Інструкції №230). Вимогами п.2.6 Інструкції №230 передбачено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до п.5.4 Інструкції №230, якщо вину особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Колегія суддів зазначає, що підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок. Сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни, а саме наявність виключно фактичних даних, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним та дією/бездіяльністю порушника дисципліни.

З матеріалів справи встановлено, що в ході службового розслідування, проведеного стосовно позивача, було встановлено вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , що виразилось у порушенні службової дисципліни, а саме абзаців 1, 2, 3 частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, пункту 1 частини 1 статті 18 та пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 1 частини 1 та пункту 1 частини 2 розділу ІІ та розділу ІV пункту 3 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Так, під час проведення службового розслідуванням встановлено, що 28.07.2018 р. приблизно о 18.48 ОСОБА_1 , перебуваючи на службі з охорони громадського порядку на території обслуговування, а саме станції метро «Південний вокзал» м. Харків, разом із своїм підлеглими - поліцейськими старшими сержантами поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зупинили громадянина ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та прямував на вихід із метрополітену. Після цього вони запропонували ОСОБА_6 пройти до кімнати поліції № 50, яка розташована у вестибюлі вказаної станції, де ОСОБА_1 , використовуючи спеціальний прийом, повалив ОСОБА_6 на підлогу, внаслідок чого останній знепритомнів. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували поруч, не вжили заходів, спрямованих на припинення протиправних дій ОСОБА_1 Через деякий час після того, як ОСОБА_6 отямився та підвівся, ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 численні удари кулаками правої та лівої руки в область обличчя та голови. Водночас ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не вжили заходів, спрямованих на припинення протиправних дій ОСОБА_5

Згідно відеозапису, який було досліджено під час проведення службового розслідування, про що вказано у висновку службового розслідування, а саме посилання на ютуб - ІНФОРМАЦІЯ_2 один поліцейський наносив численні удари (руками, ногами, стільцем) по всіх ділянках тіла громадянина, а інші поліцейські спостерігали за його діяннями та не зупинили останнього. Проте, на вказаному відеозаписі обличчя поліцейських були скриті.

Судом першої інстанції було досліджено диск з відеофайлом, де на частині відеозапису відображені обличчя поліцейських - ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , де під час огляду диску встановлено, що ОСОБА_1 стояв біля дверей та споглядав на ситуацію, де поліцейський наносив численні удари (руками, ногами, стільцем) по всіх ділянках тіла громадянина та ніяким чином не зупинив вказані протиправні дії.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що подібні випадки негативно впливають на імідж як поліції, так і органів державної влади загалом, підривають віру громадян у спроможність поліції на високому професійному рівні здійснювати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю.

Згідно Інструкції №230, забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ письмового пояснення або за відсутності акту про її відмову в наданні письмового пояснення. Колегія суддів встановила, що відповідно до матеріалів службового розслідування, ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення, про що свідчить акт про відмову надати пояснення від 04.10.2018 р. (т.1, а.с. 72).

З урахуванням наведеного, відповідачем правомірно призначено та проведено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 , висновком службового розслідування підтверджено обставини справи. Позивачем не спростовані висновки службового розслідування.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про запобігання корупції", Закону України "Про Національну поліцію", з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України затверджені Правила етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до п. 1 розділу І Правил ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцяперебування.

Відповідно до положень розділу IV п.3 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час, зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Крім того, згідно з вимогами п. 1, 2 ч.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено, зокрема, сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 взагалі не ніс службу з охорони громадського порядку на станції метро Південний вокзал разом з іншими поліцейськими СПП № 3 ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області, оскільки перебував у відпустці за кордоном, а отже і не виконував службових обов`язків та не перевищував свої службові повноваження, є необґрунтованими, оскільки до поліцейських чинним законодавством передбачені підвищенні вимоги щодо норм професійної етики як у робочий, так і у неробочий час. Крім того, доказів того, що ОСОБА_1 21.08.2018 р., саме у період, коли зроблено відеозапис, перебував за кордоном (у Єгипті) в матеріалах справи відсутні. Навпаки, висновком службового розслідування встановлено, що 21.08.2018 року позивач разом зі своїми підлеглими прибули до кімнати поліції №51, яка розташована у вестибюлі станції метро «Південний вокзал» м. Харків, не заважали ОСОБА_4 вчиняти протиправні дії (т.1, а.с. 92 зворотний бік).

Довід апеляційної скарги, стосовно того, що диск відеозапису із зображенням облич, який будо досліджено судом першої інстанції під час розгляду справи, не може бути доказом у дані справі, оскільки його здобуто у рамках проведення негласних слідчих дій, та як вважає представник позивача, лише суд, який розглядатиме кримінальне провадження, зможе надати оцінку допустимості вказаного доказу, колегія суддів не приймає, оскільки наявність в діях позивача складу кримінального правопорушення не було підставою для його звільнення та не ототожнювалося з дисциплінарною відповідальністю. Дана справа стосується наявності дисциплінарного проступку особи, а саме поведінки працівника поліції у відповідних умовах, відповідності дій працівника поліції службовій дисципліні. Саме бездіяльність майора поліції ОСОБА_1 була досліджені в ході службового розслідування та надано висновок з питань, чи відповідає вона високим стандартам працівника поліції, чи викликає довіру і підтримку у суспільства, чи не ганьбить авторитет поліції України, чи продемонстрував працівник поліції у відповідних умовах особисту дисциплінованість поліцейського, чи така поведінка працівника поліції сумісні з посадою працівника поліції.

Доводи апелянта про те, що публічний інтерес до цієї справи не може виправдовувати порушення органами влади правової процедури, є безпідставними, оскільки дисциплінарна комісія під час проведення службового розслідування лише зазначила, що у коментарях під вказаним відеозаписом користувачі сайту www.youtube.com висловлюють своє занепокоєння з даного приводу, та зазначають, що недовіра до Національної поліції тільки зростає. Таким чином, своїми діями позивач завдав суттєвої шкоди авторитету Національної поліції на етапі її становлення.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, у справах «Вергельський проти України», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України») неодноразово зазначав, що в тих випадках, коли особа подає небезпідставну скаргу про те, що вона зазнала жорстокого (поганого) поводження з боку суб`єктів владних повноважень усупереч вимогам ст. 3 Конвенції про захист основоположних прав і свобод людини, це в поєднанні із загальним обов`язком держави відповідно до ст. 1 Конвенції забезпечити кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені нею, вимагає проведення ефективного офіційного розслідування незалежним органом.

В іншому рішенні Європейського суду («Коробов проти України») вказано, що розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, й не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки про закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, а також показань очевидців та експертних висновків.

Таким чином, при застосуванні дисціплінарного стягнення до позивача відповідач діяв на підставі проведення офіційного розслідування, висновки якого позивачем не спростовані, а застосоване дисціплінарне стягнення відповідає тяжкості дисциплінарного проступку.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, довів законність та обґрунтованість оспорюваного наказу, що є предметом оскарження позивачем.

Натомість позивач, в порушення вимог ч.1 ст.77 КАС України, не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та доводи апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи наявність встановлених під час розгляду судом справи фактів порушення позивачем Дисциплінарного статуту, Правил етичної поведінки поліцейських та Закону України "Про Національну поліцію", а також недотримання позивачем службової дисципліни та присяги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу № 1195 від 05.10.2018 р. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносно частини позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними вимогами від первинних позовних вимог, тому задоволенню також не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі №520/9937/18 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року по справі № 520/9937/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко А.О. Бегунц
Постанова складена в повному обсязі 21.10.19 р.