Справа № 802/1921/16-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2019 року

Київ

справа №802/1921/16-а

адміністративне провадження №К/9901/40808/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2016 (суддя Вергелес А.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 (головуючий суддя Сапальова Т.В., судді: Боровицький О. А., Матохнюк Д.Б.) у справі №802/1921/16-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інновіннпром" до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Інновіннпром" звернулося до адміністративного суду з позовом до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2016, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області звернулась з касаційною скаргою. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог податковий орган посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норми матеріального і процесуального права. Відповідач зазначає, що до перевірки не надано оригінали документів, які підтверджують фактичне отримання та транспортування товару (кабельної продукції) від ТОВ «Ека Строй Плюс». Як вказує відповідач, згідно з податковою інформацією ТОВ «Ека Строй Плюс» не подано до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року, крім того, до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві та Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС направлено запит щодо проведення зустрічної звірки.

Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 11.10.2019 попередній розгляд справи призначено на 15.10.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовою особою податкового органу проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інновінпром» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських відносин з контрагентами за період з 01.01.2014 по 29.07.2016.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 19.10.2016 №1067/1401/38189862 від 19.10.2016, яким зафіксовано порушення підпункту 134.1.1, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, а саме ТОВ "Інновіннпром" занижено податок на прибуток в сумі 75726грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 75726грн., пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 84140грн., у тому числі за вересень 2015 року в сумі 84140грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.11.2016:

№ , відповідно до якого збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 94658грн. (у тому числі за податковими зобов`язаннями -75726грн., за штрафними санкціями - 18932грн.);

№, відповідно до якого збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 105175грн. (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 84140грн., за штрафними санкціями - 21035грн.).

Не погоджуючись з рішеннями податкового органу позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суди посилались на те, що позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно віднесено до складу витрат витрати на придбання електрообладнання в розмірі 402701грн. та правомірно включено до складу податкового кредиту за вересень 2015 року суми податку на додану вартість в сумі 84140,19грн., а відтак спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 ПК України.

Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 ПК України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 цієї статті встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу положень податкового законодавства можна зробити висновок, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані із рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу платника податків та відповідають змісту укладених договорів. Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність вчинення господарської операції, відповідність вчиненої господарської операції господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Згідно положень статті 1 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно акту перевірки податковий орган дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат витрати на придбання кабельної продукції у ТОВ «Ека Строй Плюс» в сумі 402701грн., які не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а саме: до перевірки не надані оригінали документів, підтверджуючі фактичне отримання та транспортування зазначеної кабельної продукції (ТТН, акт приймання-передачі на склад, тощо) (п. 3.1.2 акту перевірки).

Перевіркою з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Ека Строй Плюс" за вересень 2015 року в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в акті перевірки, встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного періоду, в сумі 84140грн.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, між ТОВ "Інновіннпром" (покупець) та ТОВ «Ека Строй Плюс» (постачальник) укладено договір поставки від 09.09.2015 №В66-15, згідно умов якого, Постачальник зобов`язується у межах договірної ціни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупця електрообладнання, узгоджену сторонами у специфікації згідно затверджених покупцем параметрів, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до умов Договору Постачальник зобов`язаний поставити товар в узгоджені строки та на умовах даного Договору, Покупець зобов`язаний прийняти товар. Своєчасно та в повному обсязі оплатити товар. Покупець здійснює оплату за товар у розмірі 504841,15грн., у тому числі ПДВ 20% - 84140,19грн. протягом 2 (двох) банківських днів з моменту поставки товару та підписання відповідної накладної на підставі рахунку постачальника. Датою оплати за цим Договором вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в реквізитах цього Договору.

Судами зазначено, що на підтвердження виконання договору поставки від 09.09.2015 №В66-15 до матеріалів справи надано податкову накладну від 14.09.2015 №28, накладну від 14.09.2015 №ЕЮ000000240, банківську виписку, платіжне доручення від 15.09.2015 №684.

На підтвердження подальшого використання поставленого товару в господарській діяльності між ТОВ «Вінницький комбінат хлібопродуктів №2» (замовник) та ТОВ "Інновіннпром" (підрядник) укладено договір підряду №2431/2 62-2015 від 09.09.2015

На підтвердження виконання робіт суду надано податкові накладні, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року, акт вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт, реєстр актів вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт та витрати, відомість витрачених ресурсів витрат замовника, підсумкову відомість ресурсів, банківські виписки, платіжні доручення.

Судом першої інстанції вказано, що відповідач на підтвердження своєї позиції посилається на те, що контрагентом позивача ТОВ «Ека Строй Плюс» не подано до податкового органу декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року. Щодо основних засобів ТОВ «Ека Строй Плюс» відсутня інформація у зв`язку із неподанням податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік та балансу (фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва) за 2015 рік. На думку контролюючого органу ТОВ "Інновіннпром" неправомірно включено до складу податкового кредиту за вересень 2015 року суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Ека Строй Плюс», без фактичного здійснення господарських операцій на загальну суму 504841,15грн., у тому числі ПДВ 84140,19грн. Порушення позивачем вимог податкового законодавства відповідач пов`язує з допущеними порушеннями з боку його контрагента.

На підставі матеріалів справи, з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що положення податкового законодавства України не ставлять право платника ПДВ на податковий кредит у залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, відповідач вказував на те, що позивачем не підтверджено приймання-передачу товарно-матеріальних цінностей. Суди вказали, що факт передачі товару від ТОВ "Ека Строй Плюс" до ТОВ "Інновіннпром" підтверджується накладною від 09.09.2015 №ЕЮ000000240.

Також, податковий орган посилався на відсутність товаро-транспортних накладних (ТТН) для підтвердження транспортування товару.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції вказав, що не спростовано у суді апеляційної інстанції, що перевізником, який здійснив транспортування товару до Покупця (позивача) у даному випадку був сам Продавець (контрагент ТОВ "Ека Строй Плюс") за власний рахунок.

Суд вірно зауважив, що ТТН не відносяться до обов`язкових документів податкової звітності, передбаченої Податковим законодавством. Самі ТТН є документами, що регламентують тільки взаємини перевізника й замовника, як учасників транспортного процесу. Відсутність ТТН на перевезення товарів сама по собі не свідчить про безтоварність операцій з їх поставки та не може ставити під сумнів здійснення господарської операції, якщо наявні інші документи, які підтверджують фактичне виконання договірних відносин.

Суди дійшли висновку, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Позивач на підтвердження реального характеру господарських операцій з контрагентом надав суду первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд апеляційної інстанції вірно встановив, що первинні документи, які складалися для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування, за своїм змістом засвідчують факти здійснення відповідних операцій. При цьому, первинні документи у повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики. Як відзначено судом, первинні документи оформлені у відповідності до приписів чинного законодавства й не містять недоліків, які би вказували на їх дефектність.

Касаційний суд звертає увагу, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Одночасно, платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

У даній справі відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.12.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду