Справа № 200/7807/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. Справа№200/7807/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Запарі С.В.,

за участю:

представника позивача Деменкової Є.С.,

представника відповідача Вовченка С.П.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Діалог до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Діалог до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року № та податкового повідомлення-рішення від 17 травня 2019 року №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акта перевірки є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах Податкового кодексу України, фінансово-господарські операції з ТОВ МЕТАЛСКАРБ підтверджені первинними бухгалтерськими документами, які були надані як під час перевірки, так і до заперечень на Акт перевірки, носять реальний характер, що дає право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Позивач зазначив, що витрати та податковий кредит сформовані по факту придбання товару, а не транспортних послуг; перерахування коштів продавцю здійснювалося платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу: «За катанку, згідно договору..» при цьому, катанка є напівфабрикатом у металургійному циклі при виготовлені профілів, виробником яких є позивач; зазначення місця складання видаткових накладних не є обов`язковими реквізитом складання первинних документів.Вважає висновок Головного управління ДФС у Донецькій області про нереальність (фіктивність) операцій з даним контрагентом таким, що не відповідає дійсності та не ґрунтується на нормах податкового законодавства.

10 липня 2019 року відповідач подав письмовий відзив на позов в якому проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначив, що перевіркою установлено нереальність господарських операцій позивача з ТОВ МЕТАЛСКАРБ, оскільки до перевірки не надано офіційні листи-замовлення, які є невід`ємними частинами договору №9-1810 від 1 жовтня 2018 року та повинні бути надані за 15 календарних днів до початку наступного місяця, який включає в себе найменування, кількість, бажаний термін поставки продукції. Крім того, місцем складання видаткових накладних визначено м. Запоріжжя, без зазначення конкретної адреси, що є порушенням п. 2.4 Наказу №88 від 24 травня 1995 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», до перевірки не надано товарно-транспортну накладну на поставку від 23 січня 2019 року; в платіжних дорученнях зазначені недостовірні дані в реквізитах, тому відсутня можливість ідентифікувати реальне призначення платежу по вказаній операції, тобто документи щодо оплати, свідчать лише про переміщення коштів на банківських рахунках та не є належними доказами реальності здійснення господарських операцій між суб`єктами господарювання. Таким чином, перевіркою встановлено завищення суми від`ємного значення, різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. Вважає, що рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справ за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 липня 2019 року.

Протокольною ухвалою 18 липня 2019 року відкладено підготовче засідання на 15 серпня 2019 року.

Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року вирішено продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкласти підготовче засідання до 19 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2019 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, які з`явилися у судове засідання, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Завод Діалог (ідентифікаційний код юридичної особи: 42406536; місцезнаходження: Донецька обл., місто Бахмут, вулиця О. Сибірцева, будинок 2) зареєстровано в якості юридичної особи 21 серпня 2018 року, основними видами діяльності згідно КВЕД 24.44 є: виробництво міді, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Бахмутське управління.

18 лютого 2019 року позивачем була подана податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2019 року, довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, розрахунок суми бюджетного відшкодування, заява про повернення суми бюджетного відшкодування за січень 2019 року (том 1 а.с.16-24).

22 березня 2019 року позивачем до контролюючого органу подані уточнюючи розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість № за січень 2019 року (том 1 а.с.25-30).

У період з 25 березня 2019 року по 5 квітня 2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за відшкодування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Донецькій області на підставі наказу №448 від 12 березня 2019 року, повідомлення від 13 березня 2019 року №120/10/05-99-12-02 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ Завод Діалог з питань правомірності формування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість за січень 2019 року.

За результатами перевірки складено Акт від11 квітня 2019 року №369/05-99-12-02/42406536 за висновками якого встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п. 200.2, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвели у січні 2019 року до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.18) у сумі 1 348 262 грн. та завищенню суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (р.21) у сумі 5 439 805 грн.

На підставі вказаних висновків Акта перевірки відповідачем 17 травня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ТОВ Завод Діалог збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 2022393 грн., з яких сума за податковим зобов`язанням збільшено 1348262 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 674131 грн. та податкове повідомлення-рішення №000661202, яким ТОВ Завод Діалог завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду на 5439805 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктами 16.1.2 й 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Розділ V Податкового кодексу України (ст.ст. 180-211) регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об`єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього Кодексу, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 вказаного Кодексу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені ст. 200 вказаного Кодексу.

Відповідно до п.п. 200.1 - 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 вказаного Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 вказаного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 201.10 ст. 201 вказаного Кодексу при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності визначені ст. 44 Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 44.1 та 44.2 якої для цілей оподатковування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно статті 1 Закону № 996-ХIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інш.).

Слід зазначити, що податкова накладна не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п. 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Однак, наявність лише податкової накладної не є підставою для формування податкового кредиту. Для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту необхідна наявність і інших первинних документів, які б свідчили про реальність такої господарської операції.

Згідно частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 вказаного закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно вимог статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням наведеного вище суд зауважує, що інформація, що міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу щодо порушення вимог чинного законодавства позивачем, суд зазначає наступне.

Так, між ТОВ МЕТАЛСКАРБ та позивачем (покупець) укладено договір поставки №9-1810 від 1 жовтня 2018 року пунктом 1.2 якого передбачено, що найменування товару, цього кількість узгоджується Сторонами і визначаються у Специфікаціях.Згідно Специфікації №1 до вказаного договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а Покупець прийняти та оплатити: Катанка мідна діаметром 12,5 мм у кількості 13,248 тон, катанка діаметром мідна 20 мм у кількості 5,454 тон загальна сума складає 4020930 грн., передача товару здійснюється на складі Покупця за адресою: м. Бахмут, вул. Сібірцева, б.2; згідно Специфікації №2 катанку мідну діаметром 12,5 мм у кількості 10,14 тон загальна сума складає 2218713,12 грн., навантаження товару здійснюється за адресою: м. Костянтинівка, вул. О.Тихого, 172, розвантаження на складі ТОВ «Завод Діалог» за адресою: м. Бахмут, вул. Сібірцева, б.2; згідно Специфікації №3 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 10,38 тон, загальна сума складає 2271227,04 грн.; згідно Специфікації №4 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 15,368 тон загальна сума складає 3780528 грн.; згідно Специфікації №5 - катанку діаметром мідна 12,5 мм у кількості 10,188 тон, загальна сума складає 2506248 грн.; згідно Специфікації №6 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 20,028 тон, загальна сума складає 221833164,80 грн.; згідно Специфікації №7 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 20,888 тон, загальна сума складає 5213644,80 грн., навантаження товару здійснюється за адресою: м. Костянтинівка, вул. О.Тихого, 172, розвантаження на складі ТОВ «Завод Діалог» за адресою: м. Бахмут, вул. Сібірцева, б.2; згідно Специфікації №8 - катанку діаметром мідна 12,5 мм у кількості 10,264 тон, загальна сума складає 2463360 грн.; згідно Специфікації №9 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 15,302 тон, загальна сума складає 3672480 грн.; згідно Специфікації №10 - катанку діаметром мідна 12,5 мм у кількості 10,182 тон, загальна сума складає 2213974,08 грн.; згідно Специфікації №11 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 21,87 тон, загальна сума складає 5409675,72 грн.; згідно Специфікації №12 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 11,104 тон, загальна сума складає 2746641,02 грн.; згідно Специфікації №13 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 7,328 тон, загальна сума складає 1812624,77 грн.; згідно Специфікації №14 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 6,820 тон, загальна сума складає 1497672 грн.; згідно Специфікації №15 - катанку діаметром мідна 20 мм у кількості 15,576 тон, загальна сума складає 3373761,60 грн.; згідно Специфікації №16 - катанку діаметром мідна 12,5 мм у кількості 10,256 тон, загальна сума складає 2239910,40 грн., із зазначенням пункту навантаження товару: м. Костянтинівка, вул. О.Тихого, 172, розвантаження - на складі ТОВ «Завод Діалог» за адресою: м. Бахмут, вул. Сібірцева, б.2.

На підтвердження виконання у січні 2019 року вказаного вище договору позивачем надано: видаткові накладні: №РН-0000027 від 25 січня 2019 року на суму 3373761,60 грн., №РН-0000021 від 23 січня 2019 року на суму 1497672 грн., №РН-0000013 від 15 січня 2019 року на суму 1812624,77 грн., №РН-0000007 від 4 січня 2019 року на суму 2746641,02 грн., №РН-0000004 від 4 січня 2019 року на суму 2213974,08 грн., №РН-0000006 від 4 січня 2019 року на суму 5409675,72 грн.; товаротранспортні накладні: №РН-0000013 від 15 січня 2019 року, №РН-0000027 від 25 січня 2019 року, №РН-0000007 від 4 січня 2019 року, №РН-0000004 від 4 січня 2019 року, №РН-0000006 від 4 січня 2019 року (пункт навантаження товару: м. Костянтинівка, вул. О.Тихого, 172, розвантаження - м. Бахмут, вул. Сібірцева, б.2); податкові накладні; сертифікати якості №00175 від 25 січня 2019 року, №00132 від 29 грудня 2018 року, №0091 від 6 грудня 2018 року, №00967 від 9 жовтня 2018 року, №00133 від 29 грудня 2018 року, №00132 від 29 грудня 2018 року, №00137 від 4 січня 201 року, №00138 від 4 січня 2019 року, №00131 від 4 січня 2019 року, №00130 від 4 січня 2019 року.

На підтвердження здійснення оплати Позивачем надано платіжні доручення (т. 1, а.с. 80-121).

Також на підтвердження використання у власній господарській діяльності позивачем надано до суду зовнішньоекономічний контракт, інвойси та вантажно-митні декларації за січень 2019 року.

Відповідно до вимог п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, Позивач веде облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

На підтвердження здійснення господарських операцій по договору, що укладений між Позивачем та його контрагентом, надані первинні документи.

Згідно з ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ по укладеним договорам позивачем надані відповідні документи бухгалтерського та податкового обліку.

Надані документи підтверджують факт здійснення господарських операцій та правомірність включення сум до складу податкового кредиту з ПДВ.

Так, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо не надання позивачем офіційних листів-замовлень які є невід`ємною частиною договору, оскільки такі листи наявні в матеріалах справи (т. 1, а.с. 52-54).

Стосовно не зазначення конкретної адреси у видаткових накладних, слід зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Встановлені відповідачем дефекти не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо.

Крім того, певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не повин ні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема в ухвалі Вищого адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року в справі К/9991/8144/12 (справа №2а/0570/17166/2011).

Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність товарно-транспортної накладної від 23 січня 2019 року, як підтвердження нереальності господарських операцій з поставки товарів, оскільки товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є первинним документом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг і підставою для формування витрат за такі послуги.

Відсутність товарно-транспортної накладної ще не свідчить про безумовний безтоварний характер господарської операції з поставки товарів у цілому, так само як і відсутність сертифікатів якості на товар.

Так позивачем витрати та податковий кредит сформовані по факту придбання товару, а не транспортних послуг, відтак докази транспортування є додатковими (допоміжними, факультативними) до підтвердження обставин реальності, але не є документами на підставі яких формуються витрати та податковий кредит, якщо тільки вартість транспортування (перевезення) за умовами договорів не входить до вартості товару або послуги транспортування є господарською операцією за наслідками якої формуються власне витрати та податковий кредит.

Відтак, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу, як товарно-транспортна накладна або недоліки у формуванні товарно-транспортної накладної, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов`язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року №К/9901/36212/18.

Суд погоджується з твердженнями позивача щодо зазначення у видаткових накладних адреси місцезнаходження юридичної особи контрагента, при цьому ураховує, що відвантаження товару здійснювалося зі складу ТОВ «МЕТАЛСКРАБ», місце розташування якого є м. Костянтинівка, що і зазначено у специфікаціях до договору та товаротранспортних накладних.

Матеріалами справи спростовуються твердження відповідача щодо відсутності у платіжних дорученнях відомостей про призначення платежу, оскільки кожне платіжне доручення містить такі відомості: «за катанку, згідно договору №9-1810 від 1 жовтня 2018 року».

Стосовно тверджень відповідача щодо вчинення кримінального правопорушення ТОВ «МЕТАЛСКРАБ», суд зазначає, що будь яких доказів щодо притягнення службових осіб позивача чи його контрагентів до кримінальної відповідальності, або вироків суду не надано.

Слід звернути увагу, що ст. 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

За таких обставин в ході дослідження доказів, необхідних для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угоди, встановлено, що доводи відповідача стосовно не проведення господарських операцій є такими, що суперечать письмовим доказам наявним в матеріалах справи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів реалізації Відповідачем повноважень, передбачених пп. 20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, щодо визнання договору Позивача з контрагентом ТОВ МЕТАЛСКРАБ» недійсним, притягнення службових осіб до кримінальної відповідальності за здійснення нікчемних операцій з контрагентом та доказів відсутності змін в активах Позивача за його операціями з ТОВ МЕТАЛСКРАБ» за спірний період.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи, суд вважає вищевказану угоду документально підтвердженою та такою, що виконана сторонами.

Таким чином, ураховуючи, що висновки контролюючого органу, викладені в Акті перевірки від 11 квітня 2019 року№ 369/05-99-12-02/42406536, є формальними та не підтвердженими, а також те, що позивачем були надані уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість, та які на момент проведення перевірки зареєстровані контролюючим органом, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірних рішень, суб`єктом владних повноважень не враховано усіх обставин, що мали значення, а застосовуючи штраф до підприємства не дотримано балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення, отже податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір у розмірі 19 210 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17 травня 2019 року № , №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул.130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) судові витрати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод «Діалог»(місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. О. Сибірцева, б. 32; ) зі сплати судового збору в сумі 19 210 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 16 жовтня 2019 року у присутності представників сторін, повний текс рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Дмитрієв