Справа № 620/1941/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1941/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу Пенсійного фонду України №257-0 від 31.05.2019 "Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з 01.06.2019; стягнення з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України.

Перебуваючи у відпустці, 25.03.2019, позивач отримав і ознайомився з письмовою пропозицією відповідача за підписом Голови правління Пенсійного фонду України Є. Капінуса, за змістом якої позивачу було повідомлено наступне: "У зв`язку з реорганізацією Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Головне управління) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України", Вас було попереджено про наступне вивільнення. Відповідно до статті 492 Кодексу законів про працю України, Вам пропонується для переведення вакантна посада заступника начальника Головного управління (2 штатні одиниці) (робоче місце знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83 А), суб`єктом призначення на яку є Голова правління Пенсійного фонду України. У разі згоди на переведення на запропоновану посаду Вам необхідно подати заяву".

Погодившись на запропоновану пропозицію, позивач 01.04.2019 рекомендованим листом, з повідомленням про вручення, подав на адресу відповідача письмову заяву від 29.03.2019. Даний лист отримано відповідачем 03.04.2019.

Згідно даної заяви від 29.03.2019 позивач просить наступне: "Перевести мене на посаду заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, звільнивши мене з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України".

Після виходу з відпустки, 08.04.2019 позивачем було написано три заяви, а саме:

1) Про звільнення позивача із займаної посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у порядку переведення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України "Про державну службу" та згідно пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України.

2) Про відмову від пропозиції про переведення позивача на посаду заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до функціональних обов`язків якої відносяться спрямування, координація та контроль за роботою: управління застосування пенсійного законодавства, управління з питань виплати пенсій, відділу виконання бюджету та бюджетно-фінансової звітності фінансово-економічного управління.

3) Про призначення позивача в порядку переведення, відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України "Про державну службу", на посаду заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до функціональних обов`язків якої відноситься: спрямування, координація та контроль за роботою управління обслуговування громадян, управління адміністративного забезпечення та відділу організаційно-інформаційної роботи.

Таким чином, на підставі зазначених вище заяв, позивачем було висловлено свою згоду на зайняття запропонованої (однієї з двох вакантних) посад.

Одночасно з позивачем, на вакантну посаду заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до функціональних обов`язків якого належить спрямування, координація та контроль за роботою управління обслуговування громадян, управління адміністративного забезпечення та відділу організаційно-інформаційної роботи подані заяви начальниками реорганізованих об`єднаних управлінь: Крюківського, Ніжинського, Ріпкинського, Бобровицького об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України Чернігівської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Чернігівське, Бахмацьке, Бобровицьке, Борзнянське, Крюківське, Ніженське, Новгород-Сіверське, Прилуцьке, Ріпкинське, Сосницьке об`єднані управління Пенсійного фонду України Чернігівської області реорганізовані шляхом приєднання до головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Посади начальників зазначених об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України Чернігівської області були наявні в штатних розписах усіх десяти об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України Чернігівської області.

При реорганізації шляхом приєднання була здійснена державна реєстрація припинених об`єднаних управлінь, таким чином, посади начальників усіх десяти об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України Чернігівської області скоротились.

Отже, в даних спірних правовідносинах має місце реорганізація і, як наслідок, скорочення посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, зокрема.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 визначається законодавством про працю.

На виконання ст. 492 КЗпП України Пенсійний фонд України, як суб`єкт призначення на посади начальників об`єднаних управлінь Фонду, наказом від 18.03.2019 № 102-О "Про попередження деяких працівників об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України Чернігівської області" попередив позивача про наступне вивільнення з одночасним пропонуванням останньому вакантних посад заступника начальника головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, щодо яких суб`єктом призначення є Голова правління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння рангів, про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про продуктивність праці, про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій, тощо.

Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень ст. 42 КЗпП щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати і наявність дисциплінарного стягнення. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в ч. 2 ст. 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають на це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

На одну вакантну посаду заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до функціональних обов`язків якого належить спрямування, координація та контроль за роботою управління обслуговування громадян, управління адміністративного забезпечення та відділу організаційно-інформаційної роботи, претендували п`ять осіб - начальники реорганізованих об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України Чернігівської області, про що подали відповідні заяви.

У зв`язку з цим, на виконання наказу Пенсійного фонду України від 26.03.2019 № 33 "Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Фонду" (копія додається), головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області був проведений порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації цих заявників.

Відповідно до Протоколу засідання комісії головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.04.2019, яка утворена відповідно до наказу Пенсійного фонду України від 26.03.2019 № 33 "Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Фонду", жодний із заявників не має переважного права залишення на роботі, визначеного ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Порівняльним аналізом встановлено, що позивач має найбільший подовжений безперервний трудовий стаж в організації. Однак, на відміну від інших начальників реорганізованих об`єднаних управлінь Фонду Чернігівської області, має дисциплінарні стягнення, які були застосовані до нього у 1999 р., 2017 р. та у 2018 р.

Враховуючи ці обставини, комісією обґрунтовано не встановлено наявності у позивача переважного права, передбаченого ст. 42 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про державну службу", з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

З метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 246 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України 18.08.2017 № 648), Пенсійний фонд України наказом від 22.05.2019 № 61 "Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби" оголосив конкурс на зайняття, зокрема, вакантної посади заступника начальника головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до функціональних обов`язків якого належить організація, координація та контроль за роботою управління обслуговування громадян, управління адміністративного забезпечення та відділу організаційно- інформаційної роботи.

Пенсійний фонд України листом від 29.05.2019 запропонував позивачу взяти участь у конкурсі.

Участь у конкурсі є правом, а не обов`язком позивача. Позивач не виявив бажання прийняти участь у вказаному конкурсі, тобто свідомо не скористувався цим правом.

Зважаючи на відсутність у позивача переважного права на зайняття вакантної посади, на зайняття якої він надав свою згоду, та приймаючи до уваги, що бажання взяти участь у конкурсі на її зайняття останній не виявив, його звільнення з посади начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, викладене в пункті 1 наказу Пенсійного фонду України №257-0 від 31.05.2019 "Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ", є правомірним, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача на посаді начальника Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку