Справа № 161/12359/19
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/448/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядового поліції Обишука Вадима Юрійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що він 16.07.2019 року рухався на транспортному засобі VOLKSWAGEN Vento, д.н.з. НОМЕР_1 , та будучи в м. Луцьку біля перехрестя пр-ту Перемоги та вул. Грибоєдова, був зупиненим відповідачем. Надалі, після здійснення зупинки, до нього підійшов відповідач та повідомив, що він, порушив вимоги ПДР України, а саме: проїхав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора. Відповідач попросив надати йому необхідні для перевірки документи, а по їх отриманню, передав іншому співробітнику поліції, який, в свою чергу, представитися відмовився. На його зауваження, що вказане перехрестя він перетнув у відповідності до ПДР України, поліцейський Обишук В.Ю. повідомив, що в разі незгоди з інкримінованим правопорушенням, у нього є можливість оскаржити постанову в суді. Крім того, у відповідь на його прохання пред`явити будь-які докази вчинення правопорушення, відповідач надав відеозапис здійснений за допомогою його власного мобільного телефону, який був нечітким та таким, що унеможливлює ідентифікацію транспортного засобу, а також дати та часу фіксування правопорушення. Повідомивши працівника поліції, що оглянуте відео не може бути належним доказом правопорушення, останній повторно роз`яснив про можливість оскарження ним постанови по справі про адміністративне правопорушення, яка буде винесеною по даному факту. Згодом відповідач вручив йому постанову про адміністративне правопорушення серії FAB № 1333132 від 16.07.2019 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за невиконання вимог п. 8.7.3 «е» ПДР України, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем незаконно та необґрунтовано, без наявності будь-яких правових підстав та фактичних передумов виходячи з наступного. Так, оскаржувана постанова не містить інформації про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, а наданий на ознайомлення відеозапис із фіксацією обставин правопорушення є неналежним. Враховуючи викладене, просить суд визнати дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови протиправними, а також скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії FAB № 1333132 від 16.07.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

06.09.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається наступне. 16.07.2019 року о 07:03 год., патрульним екіпажем в складі поліцейського роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядового поліції Обишука В.Ю. при здійсненні патрулювання було виявлено факт порушення ПДР України, а саме: водій транспортного засобу VOLKSWAGEN Vento, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Луцьку по пр-ту Перемоги здійснив проїзд перехрестя пр-т Перемоги - вул. Грибоєдова на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3. «ґ» ПДР України, у зв`язку з чим даний автомобіль було зупинено. В процесі розмови з водієм, останньому було роз`яснено його права та обов`язки, а також надано для ознайомлення відеозапис із відображенням фіксації правопорушення. Надалі, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідачем було винесено оскаржувану постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згодом, позивача було ознайомлено зі змістом вказаної постанови та надано її копію під підпис. В свою чергу, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що відеозапис не є належним доказом по справі про адміністративне правопорушення, однак позивач жодним чином не спростовує факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що дії патрульного поліцейського Обишука В.Ю. правомірними та такими, які відповідають вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 22-25).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2019 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено УПП у Волинській області ДПП (а.с. 34).

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 36).

До початку судового засідання представником відповідачів також було подано заяву, у якій вона просила розгляд справи здійснювати без її участі. В задоволенні позову просить відмовити (а.с. 39).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.07.2019 року поліцейський роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядовий поліції Обишук В.Ю. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія EAB № 1333132 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 16.07.2019 року о 07 год. 02 хв. позивач ОСОБА_1 , в м. Луцьку по на перехресті пр-ту Перемоги - вул. Грибоєдова, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Vento, д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч вимогам п. 8.7.3. «е» ПДР України, проїхав вказане перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 3).

Пунктом 8.7.3. «е» ПДР України передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З аналізу вищевказаної норми законодавства слід зробити висновок, що неможливо притягнути особу до відповідальності на підставі доказів, які викликають сумніви та, в свою чергу, не встановлюють беззаперечності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не визнавав, про що свідчить факт подачі до суду даного адміністративного позову.

Так, свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що єдиним доказом вчинення ним правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП є відеозапис, який, в свою чергу, не є належним та допустимим, оскільки, в порушення вимог ст. 283 КУпАП не вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснювалося фіксування правопорушення, а з самого відео неможливо встановити такий факт через низьку якість зображення. Також зазначив, що обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається саме суб`єкта владних повноважень.

Щодо тверджень позивача про відеозапис, на якому зафіксовано факт вчинення ним правопорушення, як такий, що є неналежним та недопустимим доказом по справі про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Отже, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Вищезазначене цілком узгоджується з позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 14.02.2018 року в адміністративній справі № 536/583/17.

Таким чином, твердження позивача про відеозапис, як неналежний доказ у справі про адміністративне правопорушення, не заслуговує на увагу.

Також, суд вважає надуманими доводи позивача про те, що відеозапис, на якому зафіксовано порушення ним вимог ПДР України, був зафіксований на особистий мобільний пристрій відповідача, а також такий є нечітким (має низьку якість), що, в свою чергу, унеможливлює ідентифікацію суттєвих обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається з відеозапису, долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву, фіксація правопорушення, за наслідками якого було винесено оскаржувану постанову, здійснювалася за допомогою відео реєстратора, розміщеного в салоні автомобіля патрульної поліції (фіксування обставин здійснювалося в нерухомому положенні відео реєстратора).

З вищезгаданого відеозапису чітко вбачається, що автомобіль патрульної поліції знаходився на світлофорі по вул. Грибоєдова в м. Луцьку, при виїзді на пр-т Перемоги. В той час червоне світло світлофора почало почергово змінювати свій сигнал на жовте та, відповідно, на зелене. Коли на світлофорі по вул. Грибоєдова в м. Луцьку загорівся зелений сигнал світлофора, у цей же момент автомобіль VOLKSWAGEN Vento, синього кольору, перетнув перехрестя пр-ту Перемоги та вул. Грибоєдова. Патрульні поліцейські на службовому автомобілі почали свій рух та наздогнали вказаний транспортний засіб та встановили (на даному відеозаписі чітко відображено), що номерний знак вищезазначеного автомобіля VOLKSWAGEN Vento, - « НОМЕР_1 » (а.с. 30).

До відзиву на позовну заяву представником відповідача також було долучено циклограму світлофорних об`єктів, які розміщені в м. Луцьку на перехресті пр-ту Перемоги та вул. Грибоєдова, з яких вбачається, що при ввімкненні зеленого світла, на розміщеному по вул. Грибоєдова світлофорі, по пр-ту Перемоги світло світлофора синхронно перемикається на червоне (а.с. 27-29).

Вищевикладене дає підстави для висновку, що автомобіль VOLKSWAGEN Vento, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перетин даного перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора.

Отже, на переконання суду, відеозапис із відео реєстратора автомобіля патрульної поліції є належним, допустимим та достовірним доказом порушення позивачем вимоги п. 8.7.3 «е» ПДР України.

Крім того, у своєму адміністративному позові ОСОБА_1 вказує на обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року № 536/583/17 та від 14.03.2018 року № 760/2846/17, які відповідно до положень ст. 242 КАС України повинні враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , останнім не було зазначено, а відтак і не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що дане правопорушення він не вчиняв, а також доказів порушення відповідачем процедури розгляду справи, передбачених, зокрема, вимогами ст. ст. 268, 280, 283 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що правових підстав для скасування оскаржуваної постанови у даному випадку немає, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 БУПП у Волинській області ДПП рядового поліції Обишука В.Ю., УПП у Волинській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, на підставі ст. ст. 72-77, 251, 254, 286 КАС, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядового поліції Обишука Вадима Юрійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕAB № 1333132 від 16.07.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. - залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська