Справа № 160/7602/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Справа № 160/7602/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
07.08.2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якый просить:
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем порушено вимоги чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваних повідомлень-рішень. Так, позивач зазначив, що йому на праві власності належать об`єкти нежитлової нерухомості: нежитлові розміщення літ. А-22, А2-1 у цокольному поверсі частина нежитлового приміщення № 7001 поз. 1-18 загальною площею 955,9 кв.м., літ. А-22, А2-1 у підвалі частина нежитлового приміщення № 7001 поз. 19-34 загальною площею 650,5 кв.м., літ. А-22, А2-1 на другому поверсі нежитлове приміщення № 2001 поз. 1-14, загальною площею 951,5 кв.м., літ. А1-6 нежитлові приміщення № 2002, 3002, 4006, 5002, 6002, 7002, № VIII, що розташовані на першому, другому, третьому, четвертому, п`ятому, АДРЕСА_1 поверсі та надбудові, загальною площею 954,9 кв.м, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначені об`єкти нерухомості не є об`єктами оподаткування відповідно до пп. «ґ» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки останні є непридатними для проживання та задоволення власних потреб.
Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 дні з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
30.08.2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено та направлено контролюючим органом з дотриманням усіх вимог чинного законодавства. Також відповідач наголошує, що об`єкти нежитлової нерухомості, які на праві власності належать ОСОБА_1 , а саме: нежитлові розміщення літ. А-22, А2-1 у цокольному поверсі частина нежитлового приміщення № 7001 поз. 1-18 загальною площею 955,9 кв.м., літ. А-22, А2-1 у підвалі частина нежитлового приміщення № 7001 поз. 19-34 загальною площею 650,5 кв.м., літ. А-22, А2-1 на другому поверсі нежитлове приміщення № 2001 поз. 1-14, загальною площею 951,5 кв.м., літ. А1-6 нежитлові приміщення № 2002, 3002, 4006, 5002, 6002, 7002, № VIII, що розташовані на першому, другому, третьому, четвертому, п`ятому, АДРЕСА_1 поверсі та надбудові, загальною площею 954,9 кв.м, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , не підпадають під визначення пп. «ґ» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки жодних рішень сільської, селищної, міської ради щодо непридатності вказаних об`єктів не приймалось.
09.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій підтримано аналогічну викладеній у позовній заяві правову позицію та зазначено, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними, такими, що не підкріплені жодними належними доказами та взагалі не відповідають нормам чинного законодавства.
17.09.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких останнім було підтримано аналогічну викладеній у відзиві на позов правову позицію та зазначено, що ОСОБА_1 як власником нежитлової нерухомості не підтверджено факту належності такої нерухомості до непридатної для проживання.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти подальшого розгляду справи у письмовому провадженні не заперечував.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та заперечення, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити. Проти подальшого розгляду справи у письмовому провадженні не заперечував.
17.09.2019 року, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст.ст. 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 на праві власності належать об`єкти нежитлової нерухомості: нежитлові розміщення літ. А-22, А2-1 у цокольному поверсі частина нежитлового приміщення № 7001 поз. 1-18 загальною площею 955,9 кв.м., літ. А-22, А2-1 у підвалі частина нежитлового приміщення № 7001 поз. 19-34 загальною площею 650,5 кв.м., літ. А-22, А2-1 на другому поверсі нежитлове приміщення № 2001 поз. 1-14, загальною площею 951,5 кв.м., літ. А1-6 нежитлові приміщення № 2002, 3002, 4006, 5002, 6002, 7002, № VIII, що розташовані на першому, другому, третьому, четвертому, п`ятому, шостому поверсі та надбудові, загальною площею 954,9 кв.м, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач, вважаючи, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У силу вимог підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Згідно з п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
За змістом п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).
Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення того, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вичерпний перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування зазначеним податком, наведено у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Зокрема, підпунктом «ґ» зазначеної норми ПК України, до таких об`єктів належить, житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
З огляду на викладені приписи законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем на підтвердження факту непридатності нерухомого майна для проживання не надано жодного належного та допустимого доказу, в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, який би безперечно підтверджував непридатність такого майна.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 2, 73, 77, 90, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський