Справа № 200/3973/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року справа №200/3973/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Орлатого В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (повне судове рішення складено 19 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/3973/19-а (суддя в І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В березні 2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДМС України в Донецькій області (далі - ДМС), в якому просила суд визнати протиправними дії щодо відмови в прийнятті заяви для оформлення посвідки на тимчасове проживання з доданими документами, перелік яких визначений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681, визнати законними підстави перебування позивача на території України з 03 березня 2019 року, зобов`язати прийняти та розглянути заяву та вирішити питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.03.2018 позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні на підставі возз`єднання сім`ї з громадянкою України строком дії до 02.03.2019. З метою продовження строку перебування на території України для обміну посвідки позивач неодноразово звертався до відповідача, але йому було відмовлено в прийнятті без письмового обґрунтування. Тільки 19.02.2019 документи було прийнято ДМС та 25.02.2019 отримано повідомлення № 156/2017 від 19.02.2019 про відмову в прийнятті (розгляді) документів на підставі пропуску строку надання документів. Представник позивача наголосила, що ОСОБА_1 має законні підстави для знаходження на території України та отримання посвідки на тимчасове проживання, тому просила суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправними дії ДМС щодо відмови в прийнятті заяви ОСОБА_1 від 19.02.2019 з доданими документами.

Зобов`язано відповідача прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2019 згідно з висновками суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд неповно з`ясував всі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору, зокрема, що позивач пропустив 15-денний строк подачі документів для оформлення посвідки, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» (далі - Порядок № 322), у зв`язку з чим 19.02.2019 було правомірно надано письмову відмову у прийнятті документів. Також наголосив, що ані Закон України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані Порядок № 322 не передбачають право будь-якої установи на перегляд або подовження строків подання документів.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач та його представник до апеляційного суду не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 19.02.2019 громадянин Кенії ОСОБА_1 звернувся до відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС з питання продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_4 від 02.03.2018 строком дії до 02.03.2019.

В той же день відповідач надав письмове повідомлення за № 156/2017 про відмову у прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове (постійне) проживання, посилаючись на вимоги п.19 Порядку № 322, яка визначає, що у разу закінчення дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніші ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Перевіряючи відповідність закону вчиненої суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах дії, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні;

Статтею другою Закону № 3773-VI встановлено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону № 3773-VI визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно зі ст. 55 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства подає заяву про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та відповідні документи, визначені цим Законом та Кабінетом Міністрів України, особисто або через свого представника на підставі довіреності до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Відповідно до частини другої вказаної статті Закону № 3773-VI територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, зобов`язаний надати іноземцю або особі без громадянства чи його представнику опис прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів.

Згідно з ч. 3 ст. 55 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства отримує посвідку на тимчасове проживання особисто.

Слід зазначити, що посилання позивача на вимоги наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681 є помилковим, оскільки зазначені правовідносини врегульовані у відповідності до ст.55 Закону № 3773-VI Порядком № 322.

Відповідно до п. 1 Порядку № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з п. 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Відповідно до п. 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

У відповідності до п. 21 Порядку № 322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/ територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Таким чином, для відмови в прийнятті документів передбачено лише дві підстави:

- подання документів не в повному обсязі або

- подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до п. 32 для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Відповідно до пп. 11 п. 33 Порядку № 322, крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону № 3773-VI, подаються: для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або які під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій статті 4 Закону № 3773-VI, уклали шлюб з громадянами України:

- документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України. Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати;

- паспорт громадянина України, з яким іноземець перебуває у шлюбі, який подається особисто громадянином України. Оригінал документа повертається громадянину України, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом поставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати.

Як вже зазначалось судом раніше, відповідно до повідомлення ДМС за № 156/2017 від 19.02.2019 відповідач відмовив у прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове (постійне) проживання через те, що ОСОБА_1 подав документи пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що положеннями Порядку № 322 визначено строк подання документів для оформлення посвідки та для її обміну (не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії).

Поряд з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що ані Закон № 3773-VI, ані Порядок № 322 не встановлюють права відповідача - суб`єкта владних повноважень не прийняти документи, які подані до розгляду з підстав порушення строку їх подання.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо доводів апелянта, що місцевим судом неправильно вирішено питання розподілу судових витрат та не наведено в рішенні обґрунтування такого розподілу, зокрема стягнуто з відповідача судовий збір у сумі 1573 грн., тоді як судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою повинен складати 768,40 грн., колегія суддів зазначає таке.

Такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність загального висновку місцевого суду по суті спору та не є підставами для скасування судового рішення.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Так, судовою колегією встановлено, що відповідно до квитанції № 0.0..1 позивачем сплачено судовий збір у сумі 3073,60 грн. за подання до суду позову, де позивачем виокремлено заявлення трьох немайнових вимог.

При цьому колегія суддів вважає наявність в цій справі фактично двох позовних вимог про:

- визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті заяви на оформлення посвідки на тимчасове (постійне) проживання з доданими документами та зобов`язання ДМС прийняти та розглянути таку заяву;

- визнання законними підстави перебування позивача на території України з 03 березня 2019 року.

Слід зазначити, що системний аналіз частини першої статті 5, частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Тому, вимога про зобов`язання ДМС прийняти та розглянути заяву на оформлення посвідки на тимчасове (постійне) проживання з доданими документами є похідною від вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті такої заяви, оскільки такі дії підлягають вчиненню за наявності протиправного рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 810/2243/16.

Отже, позивачем надмірно сплачено судовий збір за подання позову у цій справі, оскільки за подання адміністративного позову фізичною особою немайнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже сплаті підлягав судовий збір в сумі 1536,8 (768,40*2).

За результатами розгляду справи по суті задоволена одна позовна вимога про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті заяви на оформлення посвідки на тимчасове (постійне) проживання з доданими документами та вимоги та зобов`язання ДМС прийняти та розглянути таку заяву, отже стягненню з бюджетних асигнувань ДМС підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн., а надміру сплачений судовий збір в сумі 1536,80 грн. (3073,60 грн. - 1536,80 грн.) - поверненню ОСОБА_1 .

Як вбачається з резолютивної частини рішення місцевого суду за рахунок бюджетних асигнувань ДМС на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 1573 грн. (дві тисячі) (а.с.119), тоді як такому стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального, проте не дотримав норми процесуального права в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду, змінивши за змістом абзац п`ятий.

Керуючись статтями 139, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 200/3973/19-а змінити.

В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення слова і цифри «1573 (дві тисячі) грн.» замінити словами і цифрами «768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.».

В решті рішення залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 (паспорт іноземного громадянина: серія НОМЕР_3 , виданий 26.02.2015) надміру сплачений судовий збір в сумі 1536,80 (однієї тисячі п`ятсот тридцяти шести) гривні, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України у справі № 200/3973/19-а, який було сплачений відповідно до квитанції від 27.02.2019 № 0.0..1.

Повне судове рішення - 22 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Арабей

Т. Г. Гаврищук