Справа № 2а-15398/11/2670
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2019 року

Київ

справа №2а-15398/11/2670

адміністративне провадження №К/9901/20970/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 2а-15398/11/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач, Товариство, заявник) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення від 24 червня 2011 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок відповідача про те, що списання податкової заборгованості на позабалансовий рахунок є по суті його анулюванням, є необґрунтованим з огляду на те, що банк не здійснював прощення кредитної заборгованості позичальників - фізичних осіб, а навпаки, продовжував здійснювати заходи щодо проведення претензійно - позовної роботи з метою стягнення заборгованості з відповідних боржників, а також з огляду на те, що відповідачем не було досліджено та опрацьовано в повному обсязі відповідні документи, які підтверджують здійснення претензійної роботи. Також позивач посилається на те, що відповідач необґрунтовано дійшов висновку про закінчення строків позовної давності за кредитними договорами з огляду на те, що було переривання строків позовної давності, оскільки позивачем вживались заходи претензійного характеру та проводилась претензійно - позовна робота. Водночас позивач посилається на договір факторингу № від 27.07.2011, відповідно до якого позивачем були передані права вимоги.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2012 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Суди дійшли висновків про необґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на доведеність відповідачем наявності з боку позивача порушень норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі Закон), що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, а саме не включення суми списаної заборгованості за кредитом фізичних осіб за яким минув строк позовної давності, до складу їх оподатковуваного доходу у місяці списання, не утримування з неї податку за ставкою у розмірі 15 відсотків та не перерахування податку до бюджету згідно із статтею 8 та статтею 19 зазначеного Закону, тобто невиконання функцій податкового агента щодо сум заборгованості фізичних осіб за кредитними договорами, за якими минув строк позовної давності, що списуються. За таких обставин відповідач правомірно дійшов висновку про порушення позивачем положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», які слугували підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 у справі № 2а-15398/11/2670 - без змін.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.11.2017 Товариство подало до Верховного Суду України заяву про її перегляд з підстав, встановлених п. 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.11.2016 поновлено Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» процесуальний строк на подання заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015 та відкрито провадження у справі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заява зареєстрована у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду 13 лютого 2018 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Олендер І.Я. (суддя-доповідач), Гончарова І.А., Ханова Р.Ф.

Розгляд заяви контролюючого органу здійснюється Верховним Судом за правилами глави третьої Розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, без повідомлення та виклику учасників справи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС України мотивом перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є зокрема, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У заяві та у заяві про усунення недоліків Товариство просить переглянути вказану ухвалу Вищого адміністративного суду України посилаючись на наявність підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, а саме неоднакове застосування підпунктів 4.2.9, 4.2.11 пункту 4.2, підпункту 4.3.23 пункту 4.3 статті 4, статті 7, підпунктів 8.1.1, 8.1.3 пункту 8.1, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-ІV.

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2011 року (№ К-11761/09), 29 травня 2012 року (№ К-25821/10) та від 30 червня 2015 року (№К/800/40988/14), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції вищезазначених норм матеріального права.

Позиція контролюючого органу, наведена в акті перевірки від 07.06.2011 № 94/22-01-09322018, відповіді на заперечення, за результатами яких і було прийнято оскаржуване у цій справі податкове повідомлення - рішення, у запереченнях на позовну заяву, заперечені на додаткові пояснення до апеляційної скарзі, та полягає у тому, що за наслідками проведеної перевірки Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 04.03.2011, було встановлено, серед іншого, порушення пунктів 1.2, 1.3 статті 1, підпунктів 4.2.9, 4.2.11 пункту 4.2 статті 4, пункту 7.1 статті 7, абзацу «а» пункту 17.2 статті 17, абзацу «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено податкове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб у грудні 2010 року на суму 64571,53 грн.

Суди встановили наступні фактичні обставини справи.

Судами встановлено, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 04.03.2011.

Перевіркою правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб встановлено порушення пунктів 1.2, 1.3 статті 1, підпунктів 4.2.9, 4.2.11 пункту 4.2 статті 4, пункту 7.1 статті 7, абзацу «а» пункту 17.2 статті 17, абзацу «а» пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено податкове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб у грудні 2010 року на суму 64 571,53 грн.

Встановлено, що за перевіряємий період КМФ ПАТ «Укрсоцбанк» укладав договори про відкриття банківських (карткових) рахунків та обслуговування платіжних карток з фізичними особами.

У ході проведення перевірки до позивача був наданий письмовий запит № 8573/10/17-511 від 25.05.2011 про надання інформації щодо оподаткування податком з доходів фізичних осіб списаної за рахунок резервного фонду кредитної заборгованості за картковими рахунками фізичних осіб, за перевіряємий період з 01.07.2008 по 04.03.2011 на що отримано відповідь - лист від 30.05.2011 №301.8-04/4 у якому повідомлено, що згідно рішення Правління від 23.12.2011 (Протокол від 23.12.2011№ 15) щодо списання безнадійної кредитної заборгованості за рахунок сформованих резервів було списано безнадійну кредитну заборгованість за картковими рахунками фізичних осіб.

На запит відповідача згідно пункту 85.4 статті 85 Податкового кодексу України №8813/10/17-511 від 30.05.2011 про надання інформації та підтверджуючих документів (кредитні договори та документи що підтверджують проведення претензійної роботи по вищезазначених кредитних договорах) щодо сум списаної за рахунок резервного фонду кредитної заборгованості за картковими рахунками фізичних осіб позивач відповідь та документів на підставі яких можливо визначити, що строки позовної давності не закінчилися не надав.

За результатами перевірки складено акт № 94/22-01-09322018 від 07.06.2011.

14.06.2011 позивачем до відповідача подані заперечення на акт перевірки № 94/22-01-09322018 від 07.06.2011 за результатами розгляду яких надано відповідь № 10327/10/22-111 від 21.06.2011, в якій зазначено про те, що на підставі доданих КМФ ПАТ «Укрсоцбанк» до заперечень копій кредитних договорів з фізичними особами були визначені договори по яких закінчилися строки позовної давності, та не проводилась претензійна робота, тобто списана кредитна заборгованість фізичних осіб (за основним боргом на суму 430 476,86 грн.), та змінено висновки акту перевірки в частині суми заниження податкового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб у грудні 2010 року на суму 64 571,53 грн. (відповідачем враховано долучені до заперечень документи).

Відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення № від 24.06.2011, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 80 714,41 грн., у тому числі за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 16 142,88 грн.

04.07.2011 позивачем було подано до Державної податкової адміністрації у місті Києві скаргу на податкове повідомлення - рішення № від 24.06.2011, яка рішенням про результати розгляду скарги № 8766/10/25-214 від 01.09.2008 була залишена без задоволення, а податкове повідомлення - рішення без змін.

14.09.2011 позивачем було подано до Державної податкової адміністрації України скаргу на податкове повідомлення - рішення № від 24.06.2011, яка рішенням про результати розгляду повторної скарги № 1961/6/10-2315 від 23.09.2008 була залишена без задоволення, а податкове повідомлення - рішення без змін.

Пунктом 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», встановлено, що дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 зазначеного Закону дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України.

Згідно з підпунктами 4.2.9 та 4.2.11 пункту 4.2 статті 4 зазначеного Закону до складу загального місячного оподаткованого доходу платника податку включаються суми заборгованості платника податку, за якими минув строк позовної давності, а також суми боргу платника податку, анульовані кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства.

Крім того, фізичні особи - одержувачі кредитів, у випадках анулювання (прощення) боргу за кредитом, отримують дохід, що згідно з підпунктом 4.2.9 «д» пункту 4.2 статті 4 Закону, є додатковим благом, яке включається до складу загального місячного оподаткованого доходу таких одержувачів. Якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Підпунктом «а» пункту 17.2 статті 17 Закону встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України - податковий агент.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 Закону податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Підпунктом «а» пункту 19.2 статті 19 Закону встановлено, що особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 зазначеного Закону податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків від об`єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Суди попередніх інстанцій вирішуючи спір дійшли висновку, що позивачем , як податковим агентом, неправомірно не було утримано податок з доходів фізичних осіб, а саме з доходів, отриманих платниками податку у вигляді списання кредитної заборгованості за картковими рахунками фізичних осіб, за якою сплинув строк позовної давності.

Аналізуючи зазначені вище норми податкового законодавства, враховуючи висновки судів попередніх інстанцій у цій справі та рішення які надано для порівняння, як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, Суд зазначає, що при застосуванні підпунктів 4.2.9, 4.2.11 пункту 4.2, підпункту 4.3.23 пункту 4.3 статті 4, статті 7, підпунктів 8.1.1, 8.1.3 пункту 8.1, підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889-ІV слід виходити з наступного.

Анульований (прощений) фізичній особі борг, в тому числі за кредитним договором з банком, вважається додатковим благом, відповідно до правил встановлених Законом обов`язок утримати податок з доходів фізичних осіб з такого доходу має банк, який прийняв рішення про таке.

У випадку списання безнадійної кредитної заборгованості за рахунок сформованих резервів, зокрема списання безнадійної кредитної заборгованості за картковими рахунками фізичних осіб (списання такої з балансу на позабалансовий рахунок) та у випадку продовження процедури її стягнення сума заборгованості за кредитом не може вважатись доходом (додатковим благом) отриманим фізичною особою за самостійним рішенням кредитора про анулювання такої.

Тобто такі рішення та дії не прирівнюються до анулювання (прощення) боргу (підпункт 4.2.9 «д» пункту 4.2 статті 4 Закону).

Доходом фізичної особи платника податку є сума заборгованості платника податку, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року. У випадку отримання такого доходу саме фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації (підпункт 4.2.11 пункту 4.2 статті 4 Закону).

З цього слід зробити висновок, що списання банком на позабалансовий рахунок заборгованості за кредитом та/або не вчинення дій по претензійній роботі щодо стягнення сум списаної на позабалансовий рахунок заборгованості за кредитом, і як наслідок закінчення строку позовної давності, а так само списання безнадійної кредитної заборгованості за рахунок сформованих резервів (списання безнадійної кредитної заборгованості за картковими рахунками фізичних осіб) не може вважатись нарахуванням (виплатою) доходу, анулюванням (прощенням) суми боргу фізичній особі податковим агентом, тому у банку відсутній обов`язок утримувати податок з такого, що вказує про відсутність заниження податкових зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб.

Висновок щодо правової оцінки обставин справи.

Системний аналіз наведених вище положень правових норм дає підстави для висновку, що Вищий адміністративний суд України не правильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин та фактично не обґрунтовано погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для відмови в задоволення позовних вимог Товариства.

Відповідно до частини першої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 237 цього Кодексу Суд задовольняє заяву, а згідно приписів підпункту а пункту 2 частини другої статті 243 у разі неправильного застосування судами норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, Суд має право скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 241 - 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, пунктом 1 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2011 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2012 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 2а-15398/11/2670 скасувати.

Ухвалити у справі № 2а-15398/11/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про скасування податкового повідомлення - рішення нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 24 червня 2011 року № .

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва судові витрати в розмірі 2 766,79 грн сплаченого судового збору.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду