Справа № 810/5017/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/5017/18 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року

у справі №826/11154/16 (розглянуту у відкритому судовому засіданні )

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання протиправним та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.07.2018 №1467 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області" про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 23.07.2018 №372 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби з 31 липня 2018 року капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, за пп. 6 п. 1 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) статті 77 Закону "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2018 по 17.01.2019 у сумі 19 659,51 грн.;

- визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.07.2017 №1249 про оголошення ОСОБА_1 догани, та від 22.03.2018 №600 про попередження ОСОБА_1 про неповну посадову відповідність.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані накази є протиправними, оскільки на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі висновку про результати службового розслідування, проведеного відносно ОСОБА_1 , який, у свою чергу, ґрунтується виключно на матеріалах кримінального провадження №0000176 від 09.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Проте, вина позивача у вчиненні даного кримінального правопорушення не доведена, а тому обставини, які стали підставою для пред`явлення йому підозри не можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Також позивач посилається на недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення у встановлений законом спосіб свідчить про необґрунтованість висновків службового розслідування та передчасність висновків такого розслідування, оскільки відсутні підстави вважати, що позивачем не дотримано вимог законів, загальноприйнятих норм моралі та поведінки, а потребують надання їх належної оцінки при винесенні судом вироку у відповідній кримінальній справі, тобто доведення або недоведення вини позивача у скоєнні проступку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ`єктивності рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Зауважено, що судом першої інстанції не надано оцінку законності рішень та дій, що були предметом службового розслідування, а також неповно з`ясовано всі обставини справи.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.11.2015 №1 о/с ОСОБА_1 , який до цього проходив службу в органах внутрішніх справ, прийнято на службу до Національної поліції (т. 2, а.с. 112).

Згідно матеріалів особової справи наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.07.2017 №1249, яким відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 16.06.2017 № 1022 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування за інформацією, викладеною у доповідній записці УОАЗОГ ГУНП в Київській області від 26.05.2017 «Про результати вивчення окремих напрямків службової діяльності Білоцерківського відділу поліції». Проведеним службовим розслідуванням факти порушення службової дисципліни з боку працівників Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області частково підтвердилися.

Так, згідно з п. 1 Наказу, за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушенні вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині несвоєчасного, формального або не в повному обсязі виконання доручень слідчих, наданих у кримінальних провадженнях у порядку ст. 40 КПК України, старшому оперуповноваженому ВКП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області майору поліції ОСОБА_1 оголосити догану.

Крім того, наказом від 22.03.2018 №600 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області - попереджено позивача про неповну посадову відповідність.

Відповідно до п.3 вказаного Наказу за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме; підпункту 1 пункту 1 статті 18 Закону України «Гіро Національну поліцію», Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 60 дек від 20.01.2005, пункту 2.6 Правил внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 638 від 02.12.2008, статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення», що виразилось у не складанні протоколу проведення обшуку в приміщенні ITT № 1 ГУ і незалученні понятих до його проведення, старшого оперуповноваженого СКП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 попереджено про неповну посадову відповідність.

Крім того, Головне управління Національної поліції в Київській області наказом від 23.05.2018 №1078 призначило службове розслідування за фактом затримання старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області капітана ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 20).

Згідно п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.07.2018 №1464 (далі - наказ №1464) позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме: звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: п. 3 ст. 11, п.п. 1, 8 ст. 18 та 7 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 1 розділу VII Інструкції організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 №575, що виразилось у не вчиненні дії з метою встановлення місцеперебування особи, яка переховується від органів досудового розслідування та перебувала у розшуку, сприянні такій особі у вчиненні нею правопорушення, введенні в оману працівників поліції та вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс і, як наслідок, зменшує довіру населення до поліції (т. 1, а.с. 19).

На підставі наказу №1467 наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 23.07.2018 №372 о/с "По особовому складу" (далі - наказ №372 о/с) за пп. 6 п. 1 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" позивача звільнено зі служби в поліції з 31 липня 2018 року (т. 1, а.с. 18).

Вважаючи, що вказані накази є протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів №1464 та №372 о/с не вбачається, відповідачем доведено правомірність оспорюваних наказів, отже відповідач діяв в межах та спосіб передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно ст. 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п.п. 6, 10 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

- у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Розділом XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 №901-VIII (далі - Закон №901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Стаття 7 Дисциплінарного статуту визначає, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Враховуючи норми п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №901-VIII, у їх системному взаємозв`язку з нормами п. 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, на спірні правовідносини поширюється Дисциплінарний статут, яким визначені сутність службової дисципліни, обов`язки поліцейських стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування.

Зокрема, аналіз статей 1 - 2, 7 Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею 7 Дисциплінарного статуту, в тому числі, щодо дотримання законодавства і неухильного виконання вимог Присяги працівника поліції, закріпленої статтею 64 Закону №580-VIII.

Водночас, зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою для прийняття оскаржуваних наказів №1464 та №372 о/с про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали висновки службового розслідування, проведеного за фактом затримання оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 21 - 31).

Зі змісту даного висновку слідує, що вивченням у ході службового розслідування одного з доручень встановлено, що ОСОБА_1 під час виконання доручення про встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 складав рапорти про те, що під час перевірок можливих місць проживання встановити місцезнаходження вказаного громадянина не виявилось можливим.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000176 відкритого 09.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, 09.11.2017 ОСОБА_1 під час зустрічі з ОСОБА_6 висунув йому вимогу про передачу грошових коштів у сумі 2 000 доларів США, за не вчинення дій щодо його розшуку.

ОСОБА_1 11.12.2017 отримав від ОСОБА_6 вищезазначені грошові кошти.

13.04.2018 ОСОБА_1 знову висунув ОСОБА_6 вимогу про передачу грошових коштів у сумі 4 000,00 грн. за не вчинення дій щодо його розшуку протягом наступних 2 - 3 місяців.

Того ж дня, ОСОБА_6 виконав вимогу, передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн.

ОСОБА_1 16.04.2018 приїхав до місця проживання ОСОБА_6 та повідомив йому про можливість виїжджати за межі Київської області за грошову винагороду.

16.05.2018 ОСОБА_1 під час отримання неправомірної винагороди у сумі 3 000,00 грн. був затриманий працівниками прокуратури АР Крим спільно з працівниками ГУ СБУ у м. Києві та Київській області у порядку ст. 208 КПК України.

ОСОБА_1 17.05.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Голосіївським районним судом м. Києва 18.05.2018 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, ОСОБА_1 допускав порушення службової дисципліни, що виявилось у неодноразовому запізненні на службу без поважних причин, на критику не реагував, ігнорував вказівки та зауваження керівництва. До виконання своїх службових обов`язків ставиться безвідповідально. Заходів щодо усунення недоліків у роботі не вживає.

За порушення службової дисципліни ОСОБА_1 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме: наказом ГУ НП в Київській області від 13.07.2017 №1249 йому оголошено догану, наказом ГУ НП в Київській області від 22.03.2018 №600 його попереджено про неповну посадову відповідність (т. 1, а.с. 23 - 24).

Оцінивши вказані обставини, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що зазначене дає обґрунтовані підстави стверджувати про порушення позивачем вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту, статей 6 - 8, 18, 64 Закону №580-VIII, що полягало у недотриманні останнім принципів діяльності поліцейського та порушенні Присяги працівника поліції.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що судом в межах розгляду і вирішення даної адміністративної справи не надається оцінка обставинам вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та не встановлюється наявність чи відсутність вини у його діях.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Такий же правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 у справі №804/1831/16, де зазначено, в межах розгляду і вирішення справи не надається оцінка обставинам вчинення позивачем діяння, яке мало наслідком оголошення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України та не встановлювалась наявність чи відсутність вини у його діях. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності. Тому, твердження скаржника щодо можливості його звільнення лише з підстав, передбачених пунктом 10 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, після набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними та не заслуговують на увагу. Таким чином, доводи позивача щодо можливості його звільнення лише з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII, а саме - після набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів №1464 та №372 о/с відсутні.

Також колегія суддів враховує висновки зроблені в аналогічній справі Верховним Судом та викладені в постанові від 11 квітня 2018 року у справі №817/1303/16, де судом зазначено, що службове розслідування призначено саме відповідно до норми, яка передбачає його за фактом повідомлення проведення реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового і начальницького складу кримінальне правопорушення та повідомлення особі рядового і начальницького складу про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Верховний суд вказав на те, що у ході проведення службового розслідування було встановлено факт підтвердження відомостей, які стали підставою для його призначення. Факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Саме факт отримання неправомірної вигоди стало підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення з органів внутрішніх справ, як крайнього заходу дисциплінарного впливу. Встановлення цих обставин відповідає умовам викладеним в пункті 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та в пункті 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.07.2017 №1249 та від 22.03.2018 №600, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач стверджує про те, що з даними наказами та відповідними матеріалами службових розслідувань його не було ознайомлено, пояснення у позивача не відбирались.

Надаючи оцінку вказаним доводам, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, до ГУ НП в Київській області 02.01.2018 з Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області надійшла вказівка про усунення порушень вимог Конституції України, Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", а також Закону України "Про попереднє ув`язнення".

Наказом ГУ НП в Київській області від 05.01.2017 №20 призначено службове розслідування за інформацією, викладеною у даній вказівці (т. 2, а.с. 113).

У ході даного службового розслідування позивачем 23.01.2018 надавались письмові пояснення (т. 2, а.с. 159).

На підставі висновків службового розслідування пунктом 3 наказу ГУ НП в Київській області від 22.03.2018 №600 за порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, що виразилось у не складанні протоколу проведення обшуку в приміщенні ІТТ №1 ГУ і незалученні понятих до його проведення, старшого оперуповноваженого СКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 попереджено про неповну посадову відповідність (т. 2, а.с. 176 - 176).

Також згідно Висновку від 13.07.2017 позивач надавав пояснення у ході службового розслідування за фактами викладеними у доповідній записці заступника начальника інспекторського відділу УОАЗОР ГУ НП в Київській області (т. 2, а.с. 46).

На підставі висновків вказаного службового розслідування пунктом 1 наказу ГУ НП в Київській області від 13.04.2017 №1249 старшому оперуповноваженому ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області майору поліції ОСОБА_1 оголошено догану за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту в частині несвоєчасного, формального або не у повному обсязі виконання доручень слідчих, наданих у кримінальних провадженнях у порядку ст. 40 КПК України (т. 2, а.с. 32 - 33).

Отже, посилання позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами наявними у матеріалах справи.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що в межах службового розслідування він не надавав жодних письмових пояснень та не відмовлявся від їх надання, оскільки вказані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями позивача від 25.05.2018.

Доводи позивача стосовно того, що відповідач не ознайомив його з оспорюваними наказами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Наказом МВС від 12.03.2013 № 230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (чинна на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до п.9.1 якої після затвердження висновку службового розслідування його оригінал та матеріали службового розслідування, а також наказ про накладення дисциплінарного стягнення (за наявності) передаються до канцелярії (секретаріату) підрозділу, де проходить службу виконавець, що проводив службове розслідування.

При цьому, п. 6.3. закріплено права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування:

6.3.1. Отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.

6.3.2. Брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

6.3.3. Висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

6.3.4. Відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України.

6.3.5. За письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

6.3.6. Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Виходячи з аналізу вказаних норм Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України не передбачено обов`язок стосовно якої проводиться службове розслідування ознайомлювати з матеріалами службового розслідування, а також наказами про накладення дисциплінарного стягнення. Натомість, закріплено право особи, у даному випадку позивача, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, яким у свою чергу позивач не скористався.

Крім того, слід зазначити, що позивачем не заперечувалась обґрунтованість висновків службових розслідувань, покладених в основу оскаржуваних наказів від 13.07.2017 №1249 та від 22.03.2018 №600, та не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що ці накази є протиправними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані накази Головного управління Національної поліції в Київській області є правомірними, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Позовні вимоги, щодо поновлення позивача на службі стягнення з Головного управління на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними та також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача незаконності стосовно звільнення його зі служби в поліції до моменту встановлення його винуватості за обвинувальним вироком, оскільки звільнення позивача до закінчення провадження у кримінальній справі шляхом винесення вироку, не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейського, а тому звільнення позивача з поліції за порушення службової дисципліни здійснено правомірно.

Відповідно до статті 11 Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

З огляду на правове визначення таких понять як "дисциплінарний проступок", "злочин", доводи позивача та його представника, що вирок у кримінальному провадженню має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, є помилковими, оскільки рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у кримінальному провадженні надається правова кваліфікація діям особи на підставі Кримінального кодексу України.

Таким чином, відповідачем аналізуючи матеріали службового розслідування, було зроблено висновок, що інформація, щодо затримання працівниками прокуратури Автономної республіки Крим спільно з працівниками ТУ СБУ м. Києві та Київської області оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП капітана поліції ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження.

При цьому, у діях оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області відділу капітана поліції ОСОБА_1 . вбачаються порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання законодавства, а саме: вимог пункту 3 статті 11 розділу II Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у вчиненні діяння, яке викликало суспільний резонанс та негативно впливає на довіру населення до органів і підрозділів поліції та як наслідок зменшує її .

Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2019 року.