Справа № 240/10385/19
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

21 жовтня 2019 року м. Житомир справа № 240/10385/19

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Г.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ «Про дисціплінарне провадження щодо ОСОБА_1 » від 11.06.2019 року, зі змінами, внесеними наказом від 15.08.2019р.за №365-к «Про внесення змін до наказу Держпраці від 11.06.19р. №234-к зі змінами»;

- визнати протиправними дії Державної служби України з питань праці, що виразились у відкритті та проведенні дисціплінарного провадження щодо ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Державної служби України з питань праці, що виразились у складенні висновку про наявність чи відсутність у діях службовця дисціплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисціплінарної відповідальності по дисціплінарному провадженню щодо начальника Управління Держпраці у Житомирської області ОСОБА_1 .

- визнати протиправними дії Державної служби України з питань праці, що виразились у складенні подання, відповідно до якого запропоновано застосувати до ОСОБА_1 дисціплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади.

Ухвалою суду від 15.10.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження.

18.10.2019 від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить Державній службі України з питань праці вчиняти дії в рамках дисциплінарного провадження щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Держпраці у Житомирській області до розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви вказав, що в рамках даного провадження повинні бути встановлені обставини правомірності вчинення дій стосовно ОСОБА_1 , як держслужбовця при виконанні ним службових обов`язків під час реалізації права на працю, встановленого ст.43 Конституції України, яка гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. За наслідками вчинення ряду очевидно протиправних дій відповідача, вчинених під час відсутності ОСОБА_1 з поважних причин на роботі (під час перебування на лікарняному) Держпраці штучно створила умови для подальшого неминучого звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Держпраці у Житомирській області, що підтверджується складеним поданням. Крім того, виконання рішення суду в даній справі за умов задоволення позову буде значно ускладнене, адже за наслідками протиправних дій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади відбудеться негайне оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади, що призведе до порушення прав інших осіб, які братимуть участь в такому конкурсі, збиратимуть та подаватимуть відповідні документи, відвідуватимуть засідання конкурсної комісії тощо. Оскільки 4 вересня 2019 року ОСОБА_1 вже було ознайомлено з висновком про наявність чи відсутність у діях службовця дисціплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності та наявністю вже підготовленого подання, відповідно до якого запропоновано застосувати до ОСОБА_1 дисціплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади, то в даному випадку необхідне вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій відповідачем.

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заявником у своїй заяві про забезпечення позову наведені лише припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до настання значних негативних наслідків до нього у вигляді звільнення (неминуче звільнення).

Крім того, заявником не надано доказів існування подання, яким запропоновано звільнити ОСОБА_1 з посади.

Також, заявник не зазначає, яким саме чином виконання рішення суду в даній справі за умов задоволення позову буде значно ускладнене, якщо за наслідками звільнення ОСОБА_1 з посади відбудеться негайне оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади і це призведе до порушення прав інших осіб, які братимуть участь в такому конкурсі, збиратимуть та подаватимуть відповідні документи, відвідуватимуть засідання конкурсної комісії тощо.

На переконання суду, заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та не підкріплена належними доказами, які б свідчили про те, що невжиття відповідних заходів може призвести до настання значних негативних наслідків заявника у вигляді звільнення, а подальше відновлення порушених прав в судовому порядку, у випадку задоволення позову, потребуватиме значних зусиль у майбутньому.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статті 68 Закону дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналіз наведених вище правових норм Закону свідчить про наявність дискреційних повноваження у Голови Держпраці щодо питання ініціювання дисциплінарного провадження, застосування чи не застосування дисциплінарного стягнення за результатами проведення дисциплінарного провадження.

Суд не може підміняти інші органи влади, а тому не має права втручатися у внутрішню компетенцію органу виконавчої влади і не має права створювати перешкоди суб`єкту владних повноважень в реалізації права, наданого Законом щодо ініціювання, проведення дисциплінарного провадження та прийняття рішення про застосування або не застосування певного дисциплінарного стягнення.

З огляду на наведене, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.В. Чернова