Справа № 461/2408/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9024/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Макарик В.Я.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2019 року (головуючий суддя Юрків О.Р., м.Львів ) у справі № 461/2408/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Коваля Павла Микитовича про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Коваля Павла Микитовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЛВ 6777 від 12 березня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що постановою інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення з чим позивач не погоджувався.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 покликається на те, що відповідачем не доведено належними та допустими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що надані відповідачем фото не доводять паркування позивачем транспортного засобу в зоні дії заборонного знаку, а також не обґрунтовано які саме перешкоди запаркований автомобіль чинить для дорожнього руху.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Управління безпеки міста Львівської міської ради подало клопотання про відкладення розгляду покликаючись на необхідність підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Зважаючи на наведене колегія суддів не вбачає переконливих підстав для відкладення розгляду справи.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін, враховуючи наступне.

Зі змісту оскарженої постанови серії ЛВ6647 судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 11 березня 2019 року о 13 год. 55 хв. у м.Львові, на вул. М.Коперника, 38 здійснив зупинку транспортного засобу марки Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена» чим порушив п.8.4 «в», 33.3.34 та 15.10 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

З прийнятою постановою позивач не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, про законність та обґрунтованість винесеної інспектором паркування постанови.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.3.34 ПДР «Зупинку заборонено», забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху проїзду передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

В розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту доводів адміністративного позову ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. М.Коперника 38 у м.Львові, однак зазначав, що така зупинка була здійснена поза межами дії забороняючого дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Отже, сам факт паркування транспортного засобу за вказаною адресою позивач не заперечує.

Згідно ухвали Львівської міської ради від 07 грудня 2017 року ділянку вул. М. Коперника, від вул. С. Бандери до пр . Свободи, в обидві сторони визначено як ділянку вулично-дорожньої мережі, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху. Цією ж ухвалою районним адміністраціям, Львівському комунальному підприємству «Львівавтодор» та іншим балансоутримувачам вулично-дорожньої мережі у м. Львові протягом 2018 року: доручено забезпечити наявність технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку.

Наявними у матеріалах справи фотознімками зафіксовано встановлений поруч з будинком №38 по вул. М.Коперника дорожній знак 3.34 «Зупинка заборонена», дія якого згідно ПДР України поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де не має перехресть, - до кінця населеного пункту. Цими ж фотознімками зафіксовано транспортний засіб позивача, який запаркований під кутом до проїжджої частини за знаком 3.34, а відповідно у зоні його дії.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що фотознімки не відображають те, що його транспортний засіб знаходиться в зоні дії знаку 3.34 суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що вказана ділянка вулиці має характерну дорожню конструкцію, а саме велодоріжку, яка відокремлена від проїжджої частини відповідними бордюрами, поруч з якими і зафіксовано на фото транспортний засіб позивача.

Отже, колегія суддів приходить висновку, що позивач порушив вимоги ПДР України в частині невиконання вимог знаку 3.34, а відповідно й п.15.10 та його вина підтверджується відповідними доказами наявними у матеріалах справи.

Щодо покликань ОСОБА_1 на те, що відповідач не обґрунтував які саме перешкоди запаркований автомобіль чинить для дорожнього руху, то суд зазначає, що знак 3.34 «Зупинка заборонена» є безумовний та забороняє зупинку та стоянку незалежно від того чи чинитиме транспортний засіб перешкоди в русі чи ні. Відступати від вимог цього знаку дозволено лише у випадках визначених ПДР України, наприклад таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу) чи маршрутним транспортним засобам, що рухаються за встановленими маршрутами. До жодної із цих категорій транспортний засіб позивача не належить.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2019 року у справі № 461/2408/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. Я. Макарик