Справа № 1.380.2019.004249
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004249
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Козак О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шимін Н .М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Прокуратури Львівської області (місцезнаходження: 79005, проспект Шевченка, 18/19, м.Львів, ) (далі - відповідач, Прокуратура Львівської області), в якому просить стягнути з Прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 шляхом здійснення перерахування на банківський картковий рахунок в ДАТ «Приватбанк» № НОМЕР_2 позивача, середнього заробітку за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 по справі №813/3/17 «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі» за період з 24.10.2017 по 01.04.2018 в розмірі 90910,60 грн., з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та з відображенням помісячного розрахунку заробітної плати в даних персоніфікованого обліку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.04.2018 наказом прокурора Львівської області №466-к виконано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 у справі №813/3/17 та поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області з 29.11.2016. Цим же наказом виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.11.2016 по 23.10.2017 в розмірі 185127,04 грн. Позивач вказує на те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 у справі №813/3/17, в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць, допущена до негайного виконання. Таким чином вважає, що в період з 24.10.2017 по 01.04.2018 існувала затримка виконання рішення суду. З огляду на наведене, вважає, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 у справі №813/3/17 за період з 24.10.2017 по 01.04.2018 у розмірі 90910,60 грн.

Ухвалою судді від 27.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач 16.09.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 у справі №813/3/17 невідкладно виконати було неможливо, оскільки на час проголошення рішення суду посада, на яку судом поновлено ОСОБА_1 у штатному розписі органів прокуратури Львівської області була відсутня. Відповідач зазначає, що цю посаду було відновлено у штатному розписі 27.02.2018 після видання наказу Генерального прокурора України №22ш. З огляду на наведене наказом прокурора Львівської області від 02.04.2018 №466к скасовано наказ №2556к від 28.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді в органах прокуратури з 29.11.2016. Окрім цього, відповідач в квітні 2018 року нарахував та виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.11.2016 по 23.10.2017 в сумі 185127,04 грн. Враховуючи наведене вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Позивач 30.09.2019 подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що Прокуратурою Львівської області 02.04.2018 на виконання рішення суду поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді та виплачено відшкодування за час вимушеного прогулу. Проте позивач вважає, що період його роботи з 23.10.2017 по 02.04.2018, який залишився не оплаченим, є грубим порушенням вимог ст.43 Конституцій України, якою закріплено право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом прокурора Львівської області №2556к від 28.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з роботи.

23.10.2017 постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/7/17 визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Львівської області № 2556к від 28.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області з 29.11.2016. Стягнено з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 185127,04 грн. з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постанову в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 17355,66 грн. звернуто до негайного виконання.

02.04.2018 на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 та заяви ОСОБА_1 , наказом Прокурора Львівської області №466-к скасовано наказ прокурора Львівської області №2556к від 28.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача в органах прокуратури на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області з 29.11.2016.

Окрім цього, цим же наказом виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.11.2016 по 23.10.2017 в розмірі 185127,04 грн.

12.02.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій у зв`язку з не виконанням прокуратурою рішення суду, в частині поновлення на посаді, просив провести нарахування йому середньомісячної заробітної плати за період з 23.10.2017 по 02.04.2018 з відображенням щомісячного розрахунку заробітної плати в даних персоніфікованого обміну.

14.03.2019 відповідач за результатами розгляду заяви позивача повідомив ОСОБА_1 , що йому проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 185127,04 грн., з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Окрім цього, повідомив про те, що проведення інших виплат, у тому числі у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду, можливе за умов, викладених у статті 236 КЗпП України. Враховуючи наведене, підстав для нарахування та перерахунку ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за згаданий у зверненні період, на даний час немає.

У зв`язку з відмовою відповідачем самостійно нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст.5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст ч.2 ст. 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч.1 ст. 94 Кодексу і ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у п. 4 ч.1 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Частиною 7 ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Згідно з п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до правил ст.24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, де визначено природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Як слідує з постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/7/17 від 23.10.2017 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області з 29.11.2016.

Суд встановив, що відповідач на виконання вказаної постанови 02.04.2018 видав наказ №466-к, яким скасував наказ прокурора Львівської області №2556к від 28.11.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді з якої його було звільнено з 29.11.2016.

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач своєчасно не виконав постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017, а тому період з 24.10.2017 по 01.04.2018 вважається періодом затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неможливості виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, у зв`язку з скороченням цієї посади. Частина 1 ст. 235 КЗпП України передбачає обов`язок суду в разі встановлення факту звільнення працівника без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку поновити його на попередній роботі.

Отже, на переконання суду, відновлення права працівника на працю на тій посаді, з якої його було незаконно звільнено та отримання заробітної плати зі сплатою відповідних соціальних внесків, не може залежати від проведених роботодавцем реорганізаційних заходів у своїй структурі. Про можливість поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, свідчить також і той факт, що постанова суду від 23.10.2017 хоч і несвоєчасно, але була виконана у належний спосіб.

Суд зазначає, що несвоєчасне виконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої ст. 236 КЗпП України, за положеннями якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абз.3 п.3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 по справі №6-648цс15.

Згідно з довідкою Прокуратури Львівській області від 05.12.2016 №18/1502 середньомісячна заробітна плата позивача становить 17355,66 грн., а середньоденна заробітна плата становить 826,46 грн. Вказаний розмір середньоденного заробітку підтверджується також постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017, яка набрала законної сили.

Суд встановив, що період затримки виконання постанови суду становить з 24.10.2017 по 01.04.2018 та складає 110 робочих днів.

Таким чином, загальний розмір заробітної плати за час затримки виконання рішення суду складає 90910,60 грн.: 826,46 грн. (середньоденний розмір заробітку) * на 110 днів (кількість робочих днів затримки з 24.10.2017 по 01.04.2018).

Враховуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи, відповідачем не спростовано та не надано належних доказів щодо наявності підстав видачі наказу про поновлення позивача на роботі 02.04.2018, а не одразу після прийняття постанови Львівським окружним адміністративним судом 23.10.2017, якою скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , як це передбачено вимогами КЗпП України.

В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 по справі №813/3/17 «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі» за період з 24.10.2017 по 01.04.2018 в розмірі 90910,60 грн., з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та з відображенням помісячного розрахунку заробітної плати в даних персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати відшкодуванню з відповідача відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Львівської області (місцезнаходження: 79005, проспект Шевченка, 18/19, м.Львів, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі - задовольнити повністю.

Стягнути з Прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2017 по справі №813/3/17 «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі» за період з 24.10.2017 по 01.04.2018 в розмірі 90910,60 грн., з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та з відображенням помісячного розрахунку заробітної плати в даних персоніфікованого обліку.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 21.10.2019.

Суддя Р.І. Кузан