Справа № 814/1340/16
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №814/1340/16

адміністративне провадження №К/9901/34146/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Мартинюк Н.М.,

суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року (головуючий суддя: Кравченко К.В., судді: Градовський Ю.М., Лук`янчук О.В.)

у справі №814/1340/16

за позовом ОСОБА_1

до Центрального відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області,

третя особа - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області,

про визнання протиправною і скасування постанови.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у липні 2016 року звернувся до суду з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області, третя особа - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП № 51327116 від 8 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання з пропущенням граничного строку, отже у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 12 вересня 2016 року позов задовольнив. Визнав протиправною і скасував постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП № 51327116 від 8 червня 2016 року.

Судове рішення обґрунтовано висновком про пропуск стягувачем у виконавчому провадженні - Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 2 березня 2017 року постанову суду першої інстанції скасував і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судове рішення мотивоване встановленням факту своєчасного пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм частини першої статті 69, частини третьої статті 70, частини другої статті 71, частини другої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») в редакції, що діяла на момент розгляду справи. Зазначає, що апеляційний суд при вирішенні спору врахував докази, які не були подані до суду першої інстанції без обґрунтування їх прийняття до розгляду, а саме: повідомлення про вручення поштового відправлення. Одночасно зазначає, що цей доказ не є беззаперечним доказом своєчасності пред`явлення до виконання саме виконавчого документу, оскільки не містить опису вкладення.

Третя особа - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції. Відзив обґрунтований правильністю вирішення спору судом апеляційної інстанції з дотриманням норм процесуального права. Третя особа вказує саме про неналежне виконання державним виконавцем своїх обов`язків як причину несвоєчасного відкриття виконавчого провадження. На підтвердження фактів направлення виконавчого листа саме 24 лютого 2016 року і несвоєчасного відкриття виконавчого провадження, третя особа посилається на порушення відповідачем строків при відкритті виконавчого провадження по іншим виконавчим листам, які були направлені в одному конверті.

Відповідач не подав відзиву на касаційну скаргу.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області від 19 серпня 2014 року №241 у справі про адміністративне правопорушення позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 6800,00 грн.

Вказану постанову про накладення штрафу ОСОБА_1 оскаржив до суду, і 21 січня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва відмовив йому у задоволенні позову про скасування цієї постанови.

Відповідач 6 жовтня 2014 року відкрив виконавче провадження за вказаною постановою про накладення штрафу на позивача. Однак, 23 червня 2015 року відповідач повернув виконавчий документ стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (втратив чинність з 5 жовтня 2016 року, крім статті 4, яка втратила чинність з 5 січня 2017 року), оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Ця постанова надійшла до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області лише 22 лютого 2016 року.

24 лютого 2016 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області повторно направило на адресу відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження. Однак, ця заява була зареєстрована відповідачем лише 3 червня 2016 року.

8 червня 2016 року відповідач прийняв повторну постанову про відкриття виконавчого провадження № 51327116 щодо стягнення з позивача 13600,00 грн на користь Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області.

Вказані обставини у судовому процесі не оспорюються, тоді як спірним є дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Статтею 327 КАС України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року встановлено, що постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання (пункт 1 частини першої статті 23 цього Закону).

Згідно з частиною другою цієї статті, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Як встановив суд апеляційної інстанції, виконавче провадження щодо виконання постанови про накладення штрафу від 19 серпня 2014 року було відкрите 6 жовтня 2014 року, тобто в межах встановленого тримісячного строку пред`явлення до примусового виконання.

З моменту пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначений тримісячний строк переривається.

22 лютого 2016 року Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області отримало постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу із-за відсутності у боржника майна.

24 лютого 2016 року стягувач повторно подав виконавчий документ до виконання. Дату повторного пред`явлення виконавчого документу суд апеляційної інстанції встановив на підставі оцінки копії повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було додано до апеляційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої, другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, за встановлених апеляційним судом фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області своєчасно пред`явило виконавчий документ до примусового виконання.

Аргументуючи свою касаційну скаргу, позивач також послався на те, що апеляційний суд надав оцінку доказу, який був поданий третьою особою лише у суді апеляційної інстанції. Одночасно, суд не обґрунтував можливість дослідження цього доказу, який не надавався суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 195 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду) суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

З огляду на відсутність обґрунтування можливості дослідження цього доказу судом апеляційної інстанції, Верховний Суд погоджується із вищевказаними аргументами позивача. Разом із тим, таке порушення апеляційним судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору, що у силу норм частини другої статті 350 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови судом касаційної інстанції) не може бути підставою для скасування судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 804/15508/15.

Помилковими є аргументи позивача щодо порушення судом апеляційної інстанції норм частини другої статті 186 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду). Вказуючи про те, що судом було розглянуто апеляційну скаргу, яка подана після строку на апеляційне оскарження, позивач не врахував норми, які встановлюють початок перебігу строку на апеляційне оскарження з дати отримання учасником справи повного тексту судового рішення. Повний текст постанови суду першої інстанції було складено 16 вересня 2016 року, отримано третьою особою - 3 жовтня 2016 року, а апеляційна скарга подана 11 жовтня 2016 року.

Зокрема, частина друга статті 186 КАС України в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, передбачала, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Частиною третьою статті 160 КАС України в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом, було визначено, що у виняткових випадках залежно від складності справи складення постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи, однак суд повинен проголосити у тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, вступну та резолютивну частини постанови. Постанова суду, яка містить вступну та резолютивну частини, перед оголошенням має бути підписана всім складом суду і приєднана до справи.

У силу норм частини першої статті 341 КАС України у редакції, чинній на дату ухвалення постанови суду касаційної інстанції, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Аргументи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків апеляційного суду, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України у редакції, чинній на дату ухвалення постанови суду касаційної інстанції, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи (частина друга цієї статті).

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статей 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко