Справа № 200/6578/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року справа №200/6578/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Камєліна С.В., представника відповідача Кравченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року (повне судове рішення складено 26 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/6578/19-а (суддя в І інстанції Хохленков О.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС СХІД» до Головного управління ДФС у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС СХІД» (далі ТОВ «АЛЕКС СХІД», платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУ ДФС у Донецькій області, контролюючий орган) про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 24.09.2018 відповідачем було направлено лист, в якому вказано на наявність у ТОВ «АЛЕКС СХІД» податкового боргу по коду платежу 18010600 «орендна плата з юридичних осіб» у Кіровському районі м. Донецька в сумі 144 331,08 грн., у Червоногвардійському районі м. Макіївки в сумі 93 008,04 грн. та у Гірницькому районі м. Макіївки в сумі 345 156,20 грн., а загалом 582 495,32 грн. Не погодившись з вказаним боргом, позивач звернувся до ГУ ДФС у Донецькій області з відповідним листом від 04.10.2018, на що останнім надано відповідь, що суму недоїмки по платежу «орендна плата з юридичних осіб» за деклараціями, поданими позивачем у 2014-2015 роках, та з урахуванням наданих уточнюючих декларацій за ці роки було погашено в повному обсязі, але було нараховано пеню у вказаному розмірі, та що на даний час механізм списання податкового боргу по пені відсутній.

У зв`язку з цим просив суд зобов`язати відповідача скасувати податковий борг по пені з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 582 495,32 грн. та внести відповідні зміни в облікову картку платника податків ТОВ «АЛЕКС СХІД» по коду платежу 18010600.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема, апелянт наголошує, що на даний час відсутній механізм списання податкового боргу та пені по підприємствах, які знаходяться на тимчасово окупованій території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «АЛЕКС СХІД» є платником податків, зокрема, плати за землю, який як платник вказаного податку перебував на обліку в органі доходів і зборів в Державної податкової інспекції у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області (а.с.90-91).

Податкові зобов`язання з плати за землю у платника податків виникли на земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебувають в користуванні у позивача, зокрема на підставі договору від 29 червня 2011 року про оренду земельної ділянки за кадастровим номером :00:044:0251, площею 0,2784 га, для експлуатації будівництва, договору від 28.01.2009 про оренду земельної ділянки за кадастровим номером :00:044:0252, площею 0,3335 га для комерційної діяльності, договору від 10.06.2014 про оренду земельної ділянки за кадастровим номером :00:044:0252, площею 0,3766 га для комерційної діяльності, договору від 04.12.2007 про оренду земельної ділянки за кадастровим номером :04:007:0426, площею 0,4776 га під автосалон та СТО, договору від 29.05.2007 про оренду земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0388 площею 1,9500 га під центр передпродажної підготовки відкритий склад.

Позивачем було подано податкову декларацію (звітну) з плати за землю за кодом платежу 18010600 від 16 січня 2014 року до ДПІ Кіровського р-ну м. Донецька за № на суму 211 921,14 грн. (а.с.19-26), яка прийнята відповідно до квитанції № 2 24.01.2014 (а.с.20).

Податкова декларація з плати за землю (уточнююча) за кодом платежу 18010600 від 15 січня 2014 року подана до ДПІ Кіровського р-ну м. Донецька за № на суму 235 390,50 грн. (а.с.28-33) та прийнята відповідно до квитанції № 2 15.01.2014 (а.с.27).

Податкову декларацію (звітну) з плати за землю за кодом платежу 18010600 від 16 січня 2014 року подано до Макіївської об`єднаної ДПІ (Червоногвардійське відділення) за № на суму 150 398,91 грн. (а.с.35-40) та прийнято відповідно до квитанції № 2 24.01.2014 (а.с.34).

Податкову декларацію (звітну) з плати за землю за кодом платежу 18010600 від 16 січня 2014 року подано до Макіївської об`єднаної ДПІ (Гірницьке відділення) за № на суму 480 009,26 грн. (а.с.42-47) та прийнято відповідно до квитанції № 2 24.01.2014 (а.с.41).

Станом на час розгляду цього адміністративного позову, в інтегрованій картці платника податків, за позивачем обліковується податковий борг (по пені) з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності у сумі 582 495,32 грн.

Як встановлено судами та не заперечується сторонами по справі, позивач зробив запит до відповідача від 04.10.2018 № 13 щодо скасування податкового боргу та внесення змін в облікову картку платника податків (а.с.13-14).

Листом ГУ ДФС у Донецькій області від 08.11.2018 № 70053/10/05-99-45-07, який наявний в матеріалах справи, позивачу надана відповідь про відмову, яка обґрунтована тим, що на даний час відсутній механізм списання податкового боргу та пені на підприємствах, які знаходяться на тимчасово окупованої території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.15-17).

У зв`язку з тим, що позивач, вважаючи, що він є суб`єктом господарювання, який був звільнений від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період з 14 квітня 2014 року, не сплачував задекларовані податкові зобов`язання за вказаний період, але пеня продовжувала нараховуватися, і в нього виник податковий борг (код платежу 1810600) в сумі 582 495,32 грн.

Відповідно до інтегрованих карток платника орендної плати з юридичних осіб (код платежу 18010600) за позивачем продовжує рахуватися податковий борг в сумі 582 495,32 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновків, що в силу положень Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII ), з 14 квітня 2014 року відповідальність передбачена законодавством за невиконання обов`язків платника орендної плати за земельну ділянку, до позивача не застосовуються, що не було враховано відповідачем. Також зазначив, що контролюючим органом протягом 1095 днів заходи щодо примусового стягнення з позивача податкового боргу в сумі 582 495,32 грн. не вживалися, отже до такого податкового боргу минув строк давності, встановлений ПК України, у зв`язку з чим він набув статусу безнадійного податкового боргу, натомість контролюючим органом безнадійний податковий борг списаний не був, що призвело до порушення прав позивача.

З такими висновками колегія суддів в цілому погоджується та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з такого.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 15 ПК України на платників податків покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі - орендна плата).

Пунктом 288.7 ст. 288 ПК України визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.2 та п. 286.3 ст. 286 ПК України, яка визначає порядок обчислення плати за землю, визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, ПК України визначено право платника податків (за його вибором) подавати декларацію з плати за землю у встановлений строк один раз за весь рік або подавати таку декларацію щомісячно та обов`язок платника податків щомісячно сплачувати плату за землю.

Позивач є суб`єктом господарювання, яким було подано податкові декларації з плати за землю за 2014 рік.

Як встановлено судами з матеріалів справи, недоїмка позивача з орендної плати погашена в повному обсязі.

Станом на час розгляду цієї справи, в інтегрованій картці платника податків, за позивачем обліковується податковий борг по пені (код платежу 18010600) в сумі 582 495,32 грн.

Разом з тим, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон № 1669-VII, згідно до статті 1 якого період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених положень, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

На час вирішення нинішньої справи, Президентом України не прийнято Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тобто, період проведення АТО триває.

Чинний з 15 квітня 2017 року порядок оподаткування об`єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, встановлено пунктом 38 підрозділ 10 Перехідних положень ПК України в редакції Закону України від 23 березня 2017 року № 1989-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».

У абзацах першому та другому підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Відповідно до підпункту 38.1 підпункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України визначено, що: тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України; територія населених пунктів на лінії зіткнення територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Тобто, аналізуючи вищевикладене, сам факт перебування платників орендної плати за земельну ділянку на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення за порушення Закону.

На виконання приписів Закону № 1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Серед цього переліку зазначено зокрема і м. Донецьк та м. Макіївка (міста розташування земельних ділянок).

Тобто, у період невиконання обов`язків платника орендної плати за земельну ділянку, позивач знаходився на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, визначеного в переліку, про який йдеться в статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція.

Крім того, в матеріалах справи наявний сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили від 25.07.2014 № 1997/05-4, яким засвідчено настання обставин непереборної сили з 15.04.2014 для ТОВ «АЛЕКС СХІД» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів (а.с.48-49).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що в силу положень діючого Закону № 1669-VII, з 14 квітня 2014 року відповідальність, передбачена законодавством за невиконання обов`язків платника орендної плати за земельну ділянку, до позивача не застосовуються, що не було враховано відповідачем.

Крім того, як вже було зазначено судом вище, податкові зобов`язання з плати за землю у позивача виникли внаслідок укладення відповідних договорів та подання декларацій з визначенням сум грошових зобов`язань.

Зі змісту листа ГУ ДФС у Донецькій області від 08.11.2018 № 70053/10/05-99-45-07 вбачається, що в інтегрованій картці платника по коду по Гірницькому р-ну м. Макіївки (ДПІ 595) по коду платежу 18010600 (2014 рік 13050200) залишок несплаченої пені складає 345 156,20 грн., а по Червоногвардійському району м. Макіївка (код ДПІ 592) в інтегрованій картці платника 18010600 (2014 рік 13050200) залишок несплаченої пені складає 93 008,04 грн. Відповідач в цьому листі зазначив, що така заборгованість виникла після нарахування пені внаслідок подання уточнюючих податкових декларацій за 2014-2015 роки на зменшення податкових зобов`язань (дати подання - 27.06.2017, 15.02.2018), а після проведення уточнюючих розрахунків недоїмка в інтегрованій картці платника погашена в повному обсязі відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 та діючого алгоритму нарахування пені, визначеного п. 129.4 ст. 129 ПК України.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Донецькій області щодо правомірності нарахування пені та відсутності підстав для її скасування в інтегрованій картці платника, крім наведеного вище (змісту листа ГУ ДФС у Донецькій області від 08.11.2018 № 70053/10/05-99-45-07) зазначає про наявність станом на 14.05.2019 та по теперішній час заборгованості (залишку несплаченої пені) по орендній платі за землю по Кіровському району м. Донецька (код ДПІ 565) в сумі 144 331,08 грн.

З урахуванням наведеного та зі змісту даних інтегрованих карток вбачається, що внаслідок несвоєчасної сплати податкових зобов`язань та подання уточнюючих податкових декларацій було нараховано пеню, загальна заборгованість по якій станом на час розгляду справи становить 582 495,32 грн.

Також колегія суддів зазначає, що уточнюючі розрахунки, якими позивач зменшив податкові зобов`язання за вказані періоди, прийняті податковим органом у зв`язку з обнулінням, відповідачем в автоматичному режимі нарахована пеня, виходячи з чого у сумі боргу, яку зазначено в листі, увійшла пеня у розмірі 582 495,32 грн., що підтверджується і наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями ГУ ДФС у Донецькій області, які наведені у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі.

Відтак, відображення в інтегрованих картках платника податків показників про наявність у нього податкового боргу по пені, яка виникла внаслідок подання уточнюючих декларацій, після подання яких відбулося обнуління суми боргу з орендної плати за землю з юридичних осіб та нарахування пені, в той час коли позивач був в силу закону звільнений у відповідні періоди від такої сплати, є протиправним.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2019 року у справі № 812/420/18.

Також, слід зазначити, що пеня за положеннями підпункту 14.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суму грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з приписами пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується: після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті (пункт 129.4 ст.129).

Відповідно до пункту 129.9 ст. 129 ПК України у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Виходячи з системного аналізу наведених норм ПК України, колегія суддів зазначає, що нарахування пені можливе лише у разі прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання та, як наслідок, виникнення боргу.

Відтак, відсутність податкового боргу та факту його погашення виключає право податкового органу нараховувати пеню, оскільки нарахування пені пов`язано з фактом погашення податкового боргу, яке у спірних відносин місця не мало, оскільки позивачем обґрунтовано здійснено зменшення податкових зобов`язань шляхом подання уточнюючих декларацій, за якими податковий борг не може бути погашений шляхом подання уточнюючих декларацій із зазначенням в них меншої суми податкових зобов`язань, а ніж ті суми, які були задекларовані раніше.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 817/1774/16.

Крім наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Порядок № 422 визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядком визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Органу ДФС, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Отже, на підставі викладеного, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Зміст наведених правових норм та фактичних обставин справи свідчить про те, що у платника податків наявний правомірний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових зобов`язань платника податків.

Інтегрована картка платника податків - це документ, що відображає стан розрахунків платника за податками, зборами тощо і невідображення у цій картці сплаченого платником податків податкового зобов`язання призводить до відображення в ній податкового боргу, що, своєю чергою, може призвести до безпідставного застосування контролюючим органом до платника визначених в ПК України заходів з погашення цього боргу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Приписами статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування правомірності своєї бездіяльності, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не обумовлюють необхідності скасування рішення місцевого суду, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі № 200/6578/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення 22 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. Д. Компанієць