Справа № 9901/238/19
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2019 року

Київ

справа №9901/238/19

адміністративне провадження №П/9901/238/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача: ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача: представника Русакової І.Г.,

третьої особи на стороні відповідача

Галицького районного суду м. Львова: представник не з`явився,

третьої особи на стороні відповідача

Вищої кваліфікаційної комісії суддів України: представника Петренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом:

ОСОБА_1

до Вищої ради правосуддя

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Галицький районний суд м. Львова, Вища кваліфікаційна комісія суддів України

про визнання протиправним та нечинним рішення

ОПИСОВА ЧАСТИНА:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяви і клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі:

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним та нечинним рішення від 04.04.2019 №1044/0/15-19 "Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Галицького районного суду міста Львова" (далі - Рішення).

2. Аргументи позивача зводяться до того, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства і свідчить про вихід за межі повноважень ВРП. Зокрема, позивач зазначає, що частиною 19 статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) передбачені виключні підстави для відмови ВРП у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду, для встановлення яких остання повинна керуватись власною оцінкою обставин, пов`язаних із кандидатом на посаду судді та його особистих якостей. При цьому, з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини, позивач наголошує на тому, що рішення ВРП у даному випадку повинно відповідати критеріям об`єктивності та обґрунтованості, а законодавство, яке регулює її повноваження - критеріям щодо "якості закону" та принципу юридичної визначеності.

Як вказує позивач, при прийнятті оспорюваного рішення, відповідач дійшов безпідставного висновку щодо великої кількості скасованих в апеляційному порядку судових рішень, прийнятих позивачем на посаді судді, а також вдався до оцінки законності цих судових рішень, правильності висновків суду щодо обставин справи та оцінки доказів, що, на думку позивача є неприпустимим.

Позивач посилається на непослідовність практики ВРП при прийнятті рішень за результатами розгляду рекомендацій ВККС про призначення суддів за подібних обставин, що на його думку, свідчить про порушення принципу рівності перед законом.

Також, позивач вказує, що оспорюване рішення мотивоване неодноразовим розглядом питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Проте, відповідачем не враховано, що позивача лише одного разу притягнуто до дисциплінарної відповідальності за наслідками порушених стосовно нього дисциплінарних проваджень, а в решті випадків дисциплінарне провадження було закрито або у притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності було відмовлено.

3. Ухвалою Верховного Суду від 11.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні на 02.07.2019 о 16:00 год., а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Галицький районний суд м. Львова.

4. 07.06.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідач вказує, що в силу вимог статті 1 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VІІІ (далі - Закон №1798-VIII), на ВРП покладено обов`язок з формування в Україні якісного суддівського корпусу з професійних кадрів високого рівня кваліфікації з урахуванням їх особистих та моральних якостей, необхідних для здійснення правосуддя. Оскільки позивач претендував на одержання повноважень судді, який є посадовою особою, уповноваженою на здійснення правосуддя, то при вирішенні питання про можливість рекомендувати його на цю посаду ВРП зобов`язана була враховувати всі обставини, які перешкоджають йому зайняти таку посаду, в тому числі й ті, що негативно характеризують кандидата.

Відповідач вказує, що частиною 21 статті 79 Закону №1402-VIII чітко визначені підстави для оскарження та скасування рішення про відмову у внесенні Президенту України подання про призначення судді на посаду, ці підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

Наголошує, що не можуть бути предметом оцінки судом дискреційні повноваження ВРП, а згідно з Законом №1402-VIII і Законом №1798-VIII ВРП має доволі широкі межі оцінки як в частині визначення конкретних обставин, які можуть вплинути на суспільну довіру до судової влади, так і щодо доброчесності та етичності конкретно взятого кандидата на посаду судді. На думку відповідача, такі широкі межі розсуду загалом відповідають завданню ВРП щодо формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів.

Відповідач зазначає, що розглянувши рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії судді України про призначення позивача на посаду судді Галицького районного суду міста Львова, ВРП були встановлено відомості, що не були предметом розгляду Комісією і викликають обґрунтований сумнів щодо відповідності позивача критерію доброчесності. Зокрема, ВРП було встановлено, що за даними суддівського досьє, за період здійснення позивачем правосуддя протягом 3 років та 6 місяців, скасовано 124 прийняті ним судові рішення та змінено 6 судових рішень. При вивченні підстав скасування винесених позивачем судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, ВРП з`ясовано, що практика розгляду ним справ, передбачених статтею 483 Митного кодексу України (далі - МК України), була непослідовною, а явні відхилення у судовій практиці не були належним чином мотивованими, що викликає у стороннього спостерігача сумніви в неупередженості суду.

5. 19.06.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить відхилити заперечення, наведені відповідачем, як такі, що не спростовують доводів позовної заяви.

6. Судовий розгляд справи, призначений 02.07.2019 о 16:00 год., відкладено до 23.07.2019 16:30 год., у зв`язку із перебуванням учасника колегії суддів у відрядженні.

7. Ухвалою Верховного Суду від 23.07.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вищу кваліфікаційну комісію суддів України (далі - ВККС) і зобов`язано останню надати докази по справі, у зв`язку з чим судовий розгляд справи відкладено до 13.08.2019 16:30 год.

8. Судовий розгляд справи, призначений 13.08.2019 о 16:30 год., відкладено до 24.09.2019 16:30 год., у зв`язку із перебуванням учасників колегії суддів у щорічній основній відпустці.

9. 13.08.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи на стороні відповідача ВККС, в яких зазначає, що приймаючи рішення стосовно надання рекомендації про призначення позивача на посаду судді ВККС діяла на підставі, в межах власних повноважень і у спосіб, передбачений законом.

10. У судовому розгляді справи, призначеному на 24.09.2019 о 16:30 год., оголошено перерву до 22.10.2019 16:45 год.

11. Представник третьої особи на стороні відповідача - Галицького районного суду міста Львова, у судове засідання, призначене на 22.10.2019 о 16:30 год. не прибув, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

12. У судовому засіданні, призначеному 22.10.2019 о 16:30 год., позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник третьої особи на стороні відповідача ВККС надала пояснення, в яких погодилась з підставами заявленого адміністративного позову.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Обставини, встановлені судом з посиланням на докази:

13. Указом Президента України від 18.10.2013 №571/2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Сніжнянського міського суду Донецької області строком на п`ять років, та до виконання повноважень на посаді судді зазначеного суду позивач не приступив (т. 3 а.с. 37-39).

14. Указом Президента України від 14.02.2015 №81/2015 ОСОБА_1 переведено на посаду судді Галицького районного суду міста Львова в межах п`ятирічного строку (т. 3 а.с. 40-42).

15. Відповідно до наказу Галицького районного суду міста Львова від 24.02.2015 №11/К, ОСОБА_1 вважається таким, що приступив до виконання обов`язків на посаді судді цього суду з 24.02.2015 (т. 3 а.с. 44).

16. Рішенням ВККС від 01.02.2018 №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, позивача (т. 3 а.с. 168-170).

17. Рішенням ВККС від 31.07.2018 №1415/ко-18 визначено, що суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання набрав 756,6 бали та визнаний таким, що відповідає займаній посаді (т. 3 а.с. 182-184).

18. Рішенням ВККС від 22.10.2018 №479/дс-18 рекомендовано призначити ОСОБА_1 на посаду судді Галицького районного суду міста Львова (т. 3 а.с. 128-129).

19. 07.11.2018 рекомендації ВККС щодо позивача надійшли до ВРП для розгляду (т. 2 а.с. 1-5).

20. За результатами перевірки матеріалів стосовно внесення подання Президентові України про призначення на посаду судді Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 членом ВРП Мірошниченком А.М. складено висновок від 11.02.2019, яким ВРП запропоновано прийняти рішення про відмову у внесенні подання відносно позивача (т. 2 а.с. 27-31).

21. Рішенням ВРП від 04.04.2019 №1044/0/15-19 відмовлено у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Галицького районного суду міста Львова (т. 2 а.с. 169-173)..

Приймаючи вказане Рішення ВРП виходила з наявності підстав, передбачених частиною 19 статті 79 Закону №1402-VIII, для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді Галицького районного суду міста Львова, оскільки за результатами розгляду рекомендації ВККС відповідачем було встановлено відомості, які не були предметом розгляду ВККС та викликають обґрунтований сумнів стосовно відповідності позивача критерію доброчесності, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з його призначенням на посаду судді.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи та висновки суду за наслідками розгляду справи з посиланням на норми права, які застосував суд:

22. Відповідно до статті 1 Закону №1798-VІІІ, Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

23. Тобто саме на ВРП законодавством покладено обов`язок щодо формування в Україні якісного суддівського корпусу з професійних кадрів високого рівня кваліфікації з урахуванням їхніх особистих та моральних якостей, необхідних для здійснення правосуддя.

24. Згідно з частинами 1-2 статті 36 Закону №1798-VІІІ, призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП, яка ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації ВККС, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.

25. Частиною 1 статті 37 Закону №1798-VІІІ передбачено, що рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні Вищої ради правосуддя.

26. Частиною 3 статті 37 Закону №1798-VІІІ встановлено, що рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду вважається ухваленим, якщо за нього проголосувало не менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя.

27. Частиною 4 цієї статті визначено, що якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя, вважається, що Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев`ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку, якщо:

1)такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

2)Вища кваліфікаційна комісія суддів України не дала належної оцінки таким відомостям в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.

28. У свою чергу, відповідно до частини 19 статті 79 Закону №1402-VIII, Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав:

1)наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням;

2)порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Підстави, зазначені у пункті 1 цієї частини, Вища рада правосуддя визначає, керуючись власною оцінкою обставин, пов`язаних із кандидатом на посаду судді, та його особистих якостей.

29. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відмова у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду з підстав, визначених нормою пункту 1 частини 19 статті 79 Закону №1402-VIII, може мати місце за умови, що ВРП під час розгляду рекомендацій ВККС у встановленому законом порядку отримані обґрунтовані відомості щодо наявності небезпідставного сумніву стосовно відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням, які не були предметом розгляду ВККС або яким ВККС не було надано належної оцінки в межах процедури кваліфікаційного оцінювання.

30. Згідно з частиною 20 статті 79 Закону №1402-VIII, у разі відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення, яке може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку, встановленому процесуальним законом.

31. Зокрема, частиною 21 цієї статті передбачено, що рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1)склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2)рішення не підписано членом Вищої ради правосуддя, який брав участь у його ухваленні;

3)рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких Вища рада правосуддя прийшла до відповідних висновків.

32. Водночас, за змістом частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

33. Тому, вирішуючи спір щодо правомірності рішення ВРП про відмову у внесенні подання про призначення судді на посаду при наданні йому юридичної оцінки суд має повну юрисдикцію, яка не обмежується лише з`ясуванням наявності визначених Законом №1402-VIII формальних підстав для скасування такого рішення. Суд повинен також ретельно дослідити дотримання ВРП під час прийняття спірного рішення пункту 3 частини 19 статті 79 цього Закону щодо його вмотивованості. Оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оскаржуваного рішення ВРП не є втручанням у її дискреційні повноваження.

34. Правові висновки аналогічного змісту наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №800/291/17 (П/9901/100/18), від 04.04.2019 у справі №800/551/17.

35. Як зазначено в оспорюваному Рішенні ВРП під час розгляду рекомендації ВККС встановлено, що, за даними суддівського досьє "Інформація про підстави скасування судових рішень, ухвалених суддею ОСОБА_1 починаючи з 1 січня 2012 року", за період здійснення суддею ОСОБА_1 правосуддя у Галицькому районному суді міста Львова скасовано 124 прийняті ним судові рішення, змінено 6 судових рішень (т. 3 а.с. 201-207).

36. З наданої позивачем довідки №01-12/40/2019, виданої керівником апарату суду 02.05.2019, слідує, що загальна кількість справ, розглянутих суддею Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 за період здійснення ним правосуддя у даному суді склала 7357 справ (т. 1 а.с. 27). Тобто, у відсотковому співвідношенні кількість скасованих і змінених судових рішень відносно кількості розглянутих позивачем справ становить 1,77% (з розрахунку: (124+6) * 100 / 7357 = 1,767).

37. При цьому, з посиланням на висновки Консультативної ради європейських суддів №11 (2008), пункт 74, №6 (2004), пункт 36, №17 (2014), пункти 13, 35, ВРП вказано, що вона виходить з того, що сама по собі кількість скасованих апеляційним судом судових рішень не може використовуватися для оцінки дій судді, до уваги повинні братися не лише кількість, а й характер скасувань.

38. З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що обставина щодо кількості скасованих судових рішень, ухвалених позивачем за період роботи на посаді судді Галицького районного суду міста Львова, не слугувала самостійною підставою для висновків щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності та прийняття оспорюваного Рішення.

39. Окрім того, в оспорюваному Рішенні ВРП, а також у відзиві на позовну заяву, було зазначено, що під час аналізу судових рішень за даними Єдиного державного реєстру судових рішень виявлено, що за 2018 рік суддею Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 ухвалено постанови, якими особи, що визнавалися винними у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 483 МК України та пов`язаних з переміщенням товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з використанням транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), звільнялися від адміністративної відповідальності або до них не застосовувалося стягнення у вигляді конфіскації транспортних засобів (справи №461/5856/18, №461/5837/18, №461/5830/18, №461/5840/18, №461/4207/18, №461/1633/18, №461/1624/18, №461/1621/18, №461/3793/18, №461/3550/18, №461/3333/18, №461/2382/18, №461/2388/18, №461/1045/18, №461/2619/18, №461/531/18, №461/6055/17, №461/5693/17, №461/5705/17, №461/5707/17).

У 2017 році вказаним суддею ухвалено 17 таких постанов (справи №461/4461/17, №461/2320/17, №461/6044/17, №461/6833/17, №461/4819/17, №461/7486/17, №461/1405/17, №461/331/17, №461/7684/17, №461/91/17, №461/3098/17, №461/8728/17, №461/2494/17, №461/4819/17, №461/4303/17, №461/8062/17, №461/3441/17).

В окремих випадках суддею ОСОБА_1 конфісковувались лише колеса транспортних засобів (№461/6045/17, №461/6046/17, №461/997/17), в яких було влаштовано сховища (тайники), що суперечить положенням статті 483 МК України, на думку відповідача, яка передбачає конфіскацію саме транспортних засобів, а не окремих їх складових частин чи конструктивних елементів.

Справи зазначеної категорії (у яких винні особи фактично звільнялися від найбільш суворого стягнення, яке їм загрожувало) становили значну частину від загальної кількості справ за статтею 483 МК України, розглянутих суддею ОСОБА_1

Різкі відмінності у практиці застосування одних і тих самих положень матеріального закону протягом нетривалого часу, істотне відхилення від достатньо чітких і однозначних положень закону, які не можуть бути пояснені текстом судового рішення, на думку ВРП, здатні підірвати довіру до суду, особливо враховуючи, що невмотивовані відхилення від тексту закону супроводжувалися звільненням осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, від найбільш суворого стягнення, що їм загрожувало - конфіскації транспортного засобу із влаштуванням тайника, що використовувався для незаконного переміщення товарів через митний кордон.

40. Наданою позивачем довідкою №01-12/41/2019, виданою керівником апарату суду 02.05.2019 та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджується, що з перелічених справ за наслідками апеляційного перегляду було скасовано лише два судові рішення, а саме, у справах №461/1045/18, №461/6055/17 (т. 1 а.с. 28-29). Судові рішення, прийняті в решті справ, які фігурують в оспорюваному Рішенні ВРП, не оскаржувались та є такими, що набрали законної сили.

41. Колегія суддів з даного приводу вважає за необхідне наголосити, що порушення норм матеріального та/або процесуального права при прийнятті судового рішення судом першої інстанції повинна бути предметом перевірки під час здійснення апеляційного і касаційного перегляду такого судового рішення. З цією метою суди апеляційної та касаційної інстанцій наділені відповідними повноваженнями, а кожна зі стадій перегляду має своє завдання і функції, є складовою права особи на доступ до правосуддя. Тому, неприпустимим є піддавання сумніву законності судових рішень іншими органами державної влади, за умови якщо така оцінка не була надана під час апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення.

42. Одночасно, колегія суддів доходить висновку, що ВРП, у межах здійснення власних повноважень, наділена правом надавати загальну правову кваліфікацію судовим рішенням, які були прийняті певним суддею, на предмет наявності чи відсутності підстав, передбачених частиною 19 статті 79 Закону №1402-VIII, для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення такого судді на посаду. Проте, враховуючи вимоги абзацу 4 частини 19 статті 79 Закону №1402-VIII, визначаючи ці підстави, ВРП повинна керуватись оцінкою виключно тих обставин, які пов`язані з кандидатом на посаду судді та його особистих якостей.

43. Відтак, обґрунтовані сумніви ВРП щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням, не можуть зводитися до самої лише оцінки законності судових рішень, а не фактичних дій судді під час їх прийняття.

44. Натомість, приймаючи оспорюване Рішення, ВРП виходила з того, що позивачем порушені норми МК України під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 483 цього Кодексу. Тобто, за своєю суттю, Рішення ВРП зводиться до надання оцінки законності судових рішень, прийнятих позивачем на посаді судді Галицького районного суду міста Львова, зокрема, правильності застосування норм матеріального і процесуального права при їх прийнятті та відповідності викладених у них висновків практиці вищих судових інстанцій у подібних справах, що суперечить положенням частини 19 статті 79 Закону №1402-VIII.

45. Також, в оспорюваному Рішенні ВРП на підтвердження обґрунтованості сумнівів щодо відповідності позивача критерію доброчесності, посилається на те, що його дії неодноразово ставали предметом розгляду дисциплінарних органів.

46. Разом з тим, як зазначено безпосередньо в Рішенні, ухвалою Другої Дисциплінарної палати ВРП від 22.10.2018 №3188/2дп/15-18 було залишено без розгляду дисциплінарну скаргу стосовно дій судді ОСОБА_1 Рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04.01.2019 №1/1дп/15-19 відмовлено у притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20.02.2019 №510/3дп/15-19 стосовно судді ОСОБА_1 відкрито дисциплінарну справу, розгляд якої на час прийнятті оспорюваного Рішення не було закінчено.

47. Позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження на підставі рішення ВРП від 11.09.2018 №2866/0/15-18, прийнятого за результатами перегляду ВРП рішення Першої Дисциплінарної палати про відмову у притягненні його до дисциплінарної відповідальності.

48. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 110 Закону №1402-VIII, суддя вважається таким, що не має дисциплінарного стягнення, якщо протягом шести місяців з дня ухвалення рішення про накладення дисциплінарного стягнення у виді попередження його не буде піддано новому дисциплінарному стягненню та підстава для нового стягнення не матиме місця протягом вказаного строку.

49. Отже, на час прийняття оспорюваного Рішення, у ВРП не було належних підстав стверджувати про те, що позивач має дисциплінарні стягнення, оскільки твердження щодо наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду ВРП, а накладене на позивача дисциплінарне стягнення у виді попередження вважалося погашеним.

50. Тому, зазначені ВРП обставини не могли слугувати самостійним мотивом для наявності обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.

51. Крім того, у матеріалах справи містяться рішення ВРП від 14.02.2019 №471/0/15-19 про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_5 на посаду судді Печерського районного суду м. Києва. Водночас, рішенням ВРП від 18.02.2019 №495/2дп/15-19 суддю ОСОБА_5 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження.

Рішенням ВРП від 27.12.2018 №4043/0/15-18 внесено Президентові України подання про призначення ОСОБА_6 на посаду судді Шевченківського районного суду м. Львова. Водночас, рішенням Третьої дисциплінарної палати ВРП від 14.11.2018 №3468/3дп/15-19 суддю ОСОБА_6 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження.

Рішенням ВРП від 30.10.2018 №3302/0/15-18 внесено Президентові України подання про призначення ОСОБА_7 на посаду судді Дарницького районного суду м. Києва. Водночас, рішенням Першої дисциплінарної палати ВРП від 20.08.2018 №1202/1дп/15-18 суддю ОСОБА_7 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження.

Рішенням ВРП від 14.02.2019 №473/0/15-19 внесено Президентові України подання про призначення ОСОБА_8 на посаду судді Херсонського окружного адміністративного суду. Водночас, рішенням Третьої дисциплінарної палати ВРП від 01.08.2018 №2477/3дп/15-18 суддю ОСОБА_8 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді попередження (т. 1 а.с. 107-144).

52. Наведене свідчить про непослідовність практики ВРП при прийнятті рішень за результатами розгляду рекомендацій ВККС щодо призначення суддів за подібних обставин.

53. Правові висновки аналогічного змісту наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №800/539/17 (П/9901/69/18).

54. Отже, приймаючи оспорюване Рішення, ВРП не мала достатніх правових підстав для відмови у внесенні Президентові України подання про призначення позивача на посаду судді відповідно до частини 19 статті 79 Закону №1402-VIII.

55. З огляду на це, оспорюване Рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню судом, а позовні вимоги слід задовольнити повністю.

56. Як передбачено частиною 1 статті 139 КАС України, сплачений судовий збір на користь позивача стягується з рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

57. Позовна заява містить вимогу про присудження позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн. Водночас, всупереч приписів частини 3 статті 134 КАС України, позивач не надав суду будь-яких доказів, що підтверджують факт здійснення відповідних витрат. Також, на виконання частини 7 статті 139 КАС України, до закінчення судових дебатів у справі позивач не зробив заяви про подання ним у майбутньому доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. Таким чином, у суду відсутні підстави для розподілу вказаних судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 245, 250, 255, 266 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 №1044/0/15-19 "Про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Галицького районного суду міста Львова".

Стягнути з Вищої ради правосудді (вул. Студентська, 12-А , м. Київ, 04050) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.10.2019.

Головуючий суддя Шарапа В.М.

Судді Бевзенко В.М.

Данилевич Н.А.

Желтобрюх І.Л.

Стрелець Т.Г.