Справа № 200/10743/19-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 р. Справа№200/10743/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 видане 01.11.1988 року, та має статує учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2002 року, що підтверджується посвідченням учасника війни серії НОМЕР_2 виданим 18.11.2002 року.

До 01.01.2019 позивач користувався пільгами з оплати комунальних послуг та мав 50-ти відсоткову знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) у відповідності до норм ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Повідомленням № 201 про відсутність права на отримання пільг відповідач повідомив позивача про те, що ОСОБА_1 , учасник війни, не має права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надаються з урахуванням доходу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019 у зв`язку з тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

Позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать Конституції України та законам України, оскільки об`єктивно не існувало правових підстав для позбавлення позивача як учасника війни пільги на оплату комунальних послуг, а перевищення встановленої межі у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту у вигляді встановлених законом пільг на оплату комунальних послуг.

На підставі викладеного, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення оформлене листом/повідомленням Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про припинення з 01.01.2019 року дії пільг ОСОБА_1 , Як учасника війни передбачених ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ та зобов`язати управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради відновити з 01.01.2019 року ОСОБА_1 , як учаснику війни пільгу з оплати послуг на комунальні послуги, паливо, скраплений газ, телефон, встановлення квартирних телефонів, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ. Зобов`язати управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради подати звіт про виконання даного судового рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

15 жовтня 2019 року від представника управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що на підставі того, що середньомісячний дохід (пенсія) ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_1 за попередні шість місяців в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, департамент не мав законних підстав для надання пільг ОСОБА_1 . З огляду на вищевикладене, та посилаючись на норми постанови КМУ № 389 від 04.06.2015 року «Про затвердження порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 01.11.1988 року, та має статує учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2002 року, що підтверджується посвідченням учасника війни НОМЕР_2 від 18.11.2002 року.

Позивач є отримувачем пенсії за віком.

Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 02.08.1976 року.

До 01.01.2019 позивач користувалася пільгами з оплати комунальних послуг та мала 50-ти відсоткову знижку з оплати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) у відповідності до норм ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Повідомленням № 201 про відсутність права на отримання пільг відповідач повідомив позивача про відсутність у позивача права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом, що надаються з урахуванням доходу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019 у зв`язку з тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що закон спрямований на захист ветеранів війни, шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни надаються такі пільги: 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Згідно із ч. 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлено, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затверджений постановою КМУ від 04.06.2015 року № 389 (далі - Порядок), у зв`язку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 року № 76-УІП «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Відповідно до п. 1 Порядку вбачається, що цей порядок визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.

Згідно з п. 3 Порядку, пільги, зазначені у п. 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

З вищенаведеного вбачається, що єдиною підставою надання учасникам війни пільг, передбачених пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є умова, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не повинен перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Згідно з підпунктом 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 Податкового кодексу України право на податкову соціальну пільгу мають особи, місячний дохід яких не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Отже, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, низка пільг учасникам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, не надається. Тобто наслідком запровадження умови для надання окремих пільг стало їх скасування для певного кола осіб.

Крім того, встановивши у ч. 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні ч. 5 ст. 17 Конституції України.

Аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України у рішенні від 18.12.2018 у справі № 1-6/2018(2791/15) про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей, наголосивши, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII;

- частину шосту статті 14, частину другу статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами.

Абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, частина шоста статті 14, частина друга статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зв`язку з тим, що абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, згідно з якими виключено окремі положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатимуть пункти 7, 16 частини першої статті 14, пункти 7, 18 частини першої статті 15, пункти 6, 15, 16 частини першої статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Отже, норма ч. 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо надання пільг за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, втратила свою чинність з підстав визнання її неконституційною.

Частиною 6 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поточної редакції чітко визначено що: «Частину шосту статті 14 визнано такою, що не відповідає Конституції (є неконституційною) згідно з Рішенням Конституційного Суду № П-р/2018 від 18.12.2018».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає протиправним повідомлення управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради № 201 про відсутність права на отримання пільг у ОСОБА_1 як учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019 року, оскільки останнє не ґрунтується на вимогах закону.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям відповідачем повідомлення від № 201 про відсутність права на отримання пільг у ОСОБА_1 як учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.01.2019, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, суд не вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справі, позивач за подання адміністративного позову до Донецького окружного адміністративного суду сплатив судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (квитанція № 0.0..1).

Отже, відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1536,80 грн. за подання адміністративного позову немайнового характеру до Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справі, 26 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Биченко Антоном Олександровичем був укладений договір б/н про надання правової допомоги.

Відповідно до п.п. 1 вищевказаного договору, адвокат зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги, правову (правничу) допомогу у справі щодо визнання протиправним та скасувати повідомлення управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про припинення з 01.01.2019 року дії пільг ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , як учасника війни передбачених ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ. Зобов`язання управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради відновити з 01.01.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , як учаснику війни пільгу з оплати послуг на комунальні послуги, паливо, скраплений газ, телефон, встановлення квартирних телефонів, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.

26 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Биченком Антоном Олександровичем складений акт № 1 приймання - передачі послуг на надання правової допомоги б/н від 26.08.2019 року, відповідно до якого вартість правової допомоги склала 2000 грн.

26 серпня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено 2000 грн. за правничу допомогу, що підтверджується квитанцією № 928673 від 26.08.2019 року, що міститься в матеріалах справи.

Отже, відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 35, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення оформлене листом/повідомленням управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольсокї міської ради про припинення з 01.01.2019 року дії пільг ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , як учасника війни передбачених ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.

Зобов`язати управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 35, ) відновити з 01.01.2019 року ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) як учаснику війни пільгу з оплати послуг на комунальні послуги, паливо, скраплений газ, телефон, встановлення квартирних телефонів, що надається відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління соціального захисту населення центрального району Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 35, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу та сплату судового збору у сумі 3536 (три тисячі п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко