Справа № 320/695/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року № 320/695/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лисенко В.І., при секретарі судового засідання Волошко О.Л.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Костенка В.П.,

представника відповідачів та третьої особи - Сайченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Поночовного Євгенія Володимировича, Першого заступника начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Добровольського Валентина Миколайовича, третя особа - державна установа «Білоцерківська виправна колонія № 35» про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Поночовного Євгенія Володимировича, Першого заступника начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Добровольського Валентина Миколайовича, третя особа - державна установа «Білоцерківська виправна колонія № 35», в якому просить визнати протиправними дії з поміщення та утримання ОСОБА_1 з 09.06.2018 у державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що дії відповідачів щодо поміщення та утримання позивача у Білоцерківській виправній колонії № 35 є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Наголошено, що на момент переміщення ув`язненого ОСОБА_1 з державної установи "Київський слідчий ізолятор" до державної установи "Білоцерківська виправна колонія № 35", останній не мав статусу засудженого, адже вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15, яким позивача визнано винним у вчиненні частини інкримінованих злочинів, не набрав законної сили. На підставі наведеного, представник позивача переконаний, що єдиною установою для законного утримання ОСОБА_1 станом на 09.08.2018, був слідчий ізолятор Державної кримінально-виконавчої служби України.

При цьому, у позовній заяві стверджується, що у відповідності до приспів Кримінально-виконавчого кодексу України, Білоцерківська виправна колонія № 35, є кримінально-виконавчою установою, яка виконує покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, та не може вважатись установою для тримання осіб, щодо яких обрано відповідний запобіжний захід або застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт (слідчим ізолятором).

Також, мотивуючи протиправність дій службових осіб Білоцерківської виправної колонії №35, представник позивач посилається на те, що станом на 09.08.2019 ув`язнений ОСОБА_1 знаходився у державній установі "Київський слідчий ізолятор" та рахувався за апеляційним судом м. Києва, а відтак, враховуючи відсутність рішення цього суду щодо переміщення позивача, зміна місця знаходження такого ув`язненого є незаконною.

Відповідач адміністративний позов не визнав, свої заперечення висловив у письмовому відзиві, в якому зазначив, що ув`язненого ОСОБА_1 було направлено до дільниці слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська виправна колонія № 35" згідно наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 08.08.2019 №2.3-7817. Пояснено, що даний наряд видано відповідно до вимог пункту 4.2 Глави ІІ "Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України", у зв`язку із чим, на думку начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 Поночовного Є.В., дії відповідачів ґрунтуються на вимогах законодавства.

Звернув увагу, що відповідно до абзацу третього пункту 4 "Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 №2186/5, на території виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього рівня безпеки та спеціалізованих протитуберкульозних лікарень, можуть бути створені ізольовані дільниці слідчих ізоляторів.

Також, вказував на те, що питання щодо законності направлень та тримання ув`язнених має вирішуватись у порядку кримінального судочинства, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвалою суду від 15.02.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 06.09.2019 без виходу до нарадчої кімнати, судом залучено другого відповідача - заступника начальника державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського В.М. , у зв`язку із чим, згідно приписів частини шостої статті 48 КАС України, розгляд справи розпочато спочатку.

Протокольною ухвалою суду від 09.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 09.10.2019, прибули позивач, представник позивача та представник відповідачів.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити, представник відповідачів з адміністративним позовом не погодився, наполягав на відмові в його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , 1972 року народження, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15 засуджений за сукупністю злочинів до 11 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції (а.с. 67-69).

З 23.05.2017 кримінальне провадження перебуває в провадженні Апеляційного суду м. Києва.

Судом встановлено, що 08.08.2016 Міжрегіональною комісією з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, прийнято рішення, яке оформлене Протоколом № 16 щодо переведення ув`язненого ОСОБА_1 з державної установи «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» (а.с. 87).

09 серпня 2019 року позивач вибув з державної установи "Київський слідчий ізолятор" до дільниці слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська виправна колонія (№35)" на підставі наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 09.08.2O19 №2.3-7817, про що державною установою "Київський слідчий ізолятор" 09.08.2018 направлено повідомлення до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та до Апеляційного суду м. Києва.

10 серпня 2019 року ОСОБА_1 доставлений до дільниці слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська виправна колонія (№35)".

Позивач вважає, що його переміщення з ізолятору слідчої дії та поміщення у виправну колонію відбулось без наявності на те правових підстав, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Першочергово, щодо посилань відповідача на факт того, що питання щодо законності направлення та тримання ув`язнених має вирішуватись у порядку кримінального судочинства, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом другим частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправними дії з поміщення та утримання його у державній установі "Білоцерківська виправна колонія (№35)".

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах посадові особи відповідача діяли від імені територіального органу Міністерства юстиції України, тобто як суб`єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій у сфері управління виконання кримінальних покарань та пробації, а тому правомірність дій, вчинених та спрямованих на переведення ув`язненого з одного слідчого ізолятора до іншого, чи до виправної колонії, може бути предметом перевірки в суді адміністративної юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 822/3059/17.

Отже, даний адміністративний позов підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства України.

Так, у ході розгляду даного адміністративного позову, судом встановлено, що в основу тверджень про протиправність дій щодо переведення позивача із державної установи "Київський слідчий ізолятор" до державної установи "Білоцерківська виправна колонія № 35", покладено висновок про те, що Білоцерківська виправна колонія №35 є установою виконання покарань, а тому враховуючи те, що станом на 09.08.2019 позивач не мав статусу засудженого, його поміщення у таку установу є порушенням застосування правової процедури до учасника кримінального провадження.

У ході судових засідань позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було допитано в якості свідків, які наполягали на протиправності дій відповідачів щодо переведення та поміщення ОСОБА_1 до Білоцерківської виправної колонії №35 з огляду на те, що вирок Оболонського суду м. Києва не набрав законної сили, а Білоцерківська виправна колонія №35 не є слідчим ізолятором.

Суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приписами частини першої статті 535 КПК України, судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Згідно частини п`ятої статті 535 КПК України, до набрання обвинувальним вироком законної сили обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути переведений у місце позбавлення волі в іншу місцевість.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України ( 4651-17 ), застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Буквальний зміст наведених норм права свідчить, що законом визначено вичерпний перелік установ, в яких можуть триматися підозрювані, обвинувачені (підсудні) та засуджені, вирок щодо яких не набрав законної сили. Такими установами є: слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а в окремих випадках - ізолятори тимчасового тримання.

У цьому контексті, суд зазначає, що відповідно до абзацу третього пункту 4 "Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 №2186/5, на території виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього рівня безпеки та спеціалізованих протитуберкульозних лікарень, можуть бути створені ізольовані дільниці слідчих ізоляторів.

У ході судового розгляду, судом встановлено, що згідно наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №406/5, яким затверджено "Перелік найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної кримінально-виконавчої служби України", при державній установі "Білоцерківська виправна колонія №35" було створено дільницю слідчого ізолятору (а.с. 29-31).

При цьому, згідно наряду від 08.08.2018 № 2.3-7817 про направлення ув`язнених осіб з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська ВК (№35)»: ув`язненого Оніщенка Р.І. направлено до дільниці слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35)".

За таких обставин, суд констатує, що відповідно до вимог пункту 4.2. Глави ІІ "Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013, позивача переведено із ДУ «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська ВК (№35)», тобто з 09.08.2018 ОСОБА_1 утримується у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська ВК (№35)», що ґрунтується на вимогах закону.

Крім цього, основоположним при вирішення даного спору по суті є те, що згідно з частиною другою статті 21 Кримінального процесуального кодексу України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що 15.08.2018 слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» уточнюючої заяви адвоката Костенка Вадима Павловича в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про незаконне перебування у місцях позбавлення волі та негайне звільнення, прийнято ухвалу у справі № 357/9368/18, якою уточнюючу заяву задоволено частково, зобов`язано начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне судово-медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_1 та доручено начальнику Шевченківського районного відділу поліції м. Києва провести дослідження фактів, викладених в заяві адвоката Костенка Вадима Павловича в інтересах обвинуваченого від 13.08.2018, в іншій частині уточнюючої заяви відмовлено.

У відповідності до змісту зазначеної ухвали слідчого судді, визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2018 до слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35)" (а.с. 33-36).

Зазначена ухвала суду набрала законної сили 22.08.2018.

У той же час, судом встановлена наявність рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2019 у справі №640/2265/19, яким, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання незаконним рішення від 08.08.2018 про переведення ув`язненого ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Наразі триває оскарження зазначеного рішення до суду апеляційної інстанції.

За наведених обставин, беручи до уваги факт поміщення позивача саме у дільницю слідчого ізолятору та враховуючи наявність судового рішення, яким визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2018 до слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35), суд не знаходить підстав для задоволення адміністративного позову.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, надали до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довели правомірність своїх дій.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність дій відповідачів, а відтак позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення . У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя

Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 21 жовтня 2019 р.