Справа № 1340/6180/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/6719/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника позивача Копцюх Н.Р.,

представника відповідача Холявки І.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі №1340/6180/18 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Лунь З. І., повний текст рішення складено 22.05.2019) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобіжук» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Мобіжук» 21.12.2018 звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 30.11.2018 № форми «Р», яким донараховано податкове зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 160775,00 грн, у тому числі за основним платежем 107183, 00 грн. та за штрафними санкціями 53592,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що висновки в акті «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Мобіжук» по взаємовідносинах із ПП «Юнісвіт» за період липень 2018 року, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустимими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 30.11.2018.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки встановлено ряд факторів, що свідчить про «дефектність» документів та нереальність проведених операції, які судом першої інстанції проігноровано та не надано таким належної оцінки, а саме: нереальності продажу ПП «Юнісвіт» та ПП «К`ю Парте» у липні 2018 року ідентифікованого товару у зв`язку з відсутності реального придбання цього ж товару; не підтвердження факту транспортування товарів у зв`язку із не відображенням відповідної інформації у поданій звітності; не підтвердження факту транспортування товарів у зв`язку із відсутністю приналежності адреси навантаження (м. Мерефа, провулок. Яковлинський,10) до ПП «Юнісвіт» та ПП «К`ю Парте»; не підтвердження факту постачання товару на адресу ТзОВ «Мобіжук», відповідно до податкової інформації отриманої в межах ст.74 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями) від ГУ ДФС у Харківській області; відсутність власних та орендованих фондів, достатньої чисельності працівників у ПП «Юнісвіт» та ПП «К`ю Парте», що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємств.

Таким чином, апелянт вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням вимог чинного законодавства України, позаяк прийняте за результатами перевірки, що оформлена актом в процесі проведення якої встановлено не підтвердження факту купівлі-продажу товарів ПП «Юнісвіт».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ «Мобіжук» зареєстроване 23.05.2011 виконавчим комітетом Львівської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 23.05.2011 №0025609, , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.47). Місцезнаходження платника податків: 79000, м.Львів, вул.Кульпарківська, 59.

У період, який перевірявся, позивач був платником: податку на доходи фізичних осіб, податку по військовому зборі, податку на прибуток приватних підприємств, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, єдиному соціальному внеску.

Основні види діяльності за КВЕД: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютери; 82.19 Фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

На підставі направлення, виданого ГУ ДФС у Львівській області від 01.11.2018 №10254 згідно з п.п. 16.1.5, п.п. 16.1.7 п.16.1 ст. 16; п.п 20.1.2 п. 20.1 ст.20; п.п. 73.3 ст. 73; п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області від 01.11.2018 №6405, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Мобіжук» з питань проведення взаємовідносин із ПП «Юнісвіт» ( ) за період липень 2018року.

За результатами перевірки складено акт від 14.11.2018 №2680/13-01-14-14/37741113 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Мобіжук» (а.с.14-28).

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст.198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що, в свою чергу, призвело до заниження суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 107183,00грн. за серпень 2018року.

Таких висновків відповідач дійшов, аналізуючи господарські відносини позивача з ПП «Юнісвіт».

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 30.11.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 107183,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 53592,00 грн (а.с.11).

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом п.135.2 ст.135, п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з п. 2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані позивачем до перевірки первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Як встановлено судом, між ПП «Юнісвіт» (постачальник) та ТзОВ «Мобіжук» (покупець) укладено договір поставки №27.06/18 від 27.06.2018, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товару, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну суму (а.с. 29-32).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками, відповідно до вимог ст.ст. 203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Згідно п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється на склад покупця (позивача), який розташований за адресою: м.Київ, вул. Електотехнічна, 45.

Відповідно до п.2.2 Договору сторони вправі на протязі дії цього договору змінювати базис поставки конкретної партії товару, що постачається постачальником за цим договором. В залежності від визначення місця та умов поставки-склад покупця, або інше місце, визначене сторонами, постачальник має право відповідно зменшувати або збільшувати вартість товару на суму вартості доставки до пункту поставки.

На виконання договору поставки від 27.06.2018 №27.06/18 ПП «Юнісвіт» (Постачальник) передало ТзОВ «Мобіжук» (Покупець) товари - мобільні телефони у кількості 200 шт. товари, придбані на підставі видаткової накладної №1 від 09.07.2018.

Постачальником по факту поставки виписано податкову накладну №3 від 09.07.2018, яку зареєстровано 19.07.2018 в ЄРПН за №. Суми ПДВ по вказаній податковій накладній ПП «Юнісвіт» включено до складу податкового кредиту за період серпень 2018 р., що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість з період серпень 2018 р.

Встановлено, що транспортування товарів від ПП «Юнісвіт» до ТзОВ «Мобіжук» здійснювалося транспортним засобом, орендованим продавцем у ОСОБА_2 за договором оренди автомобіля від 28.12.2016 та відповідно до посадової інструкції від 16.06.2016 ОСОБА_2 (а.с.36-43)

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження виконання вказаного договору позивач надав усі первинні документи, а саме:

-рахунок на оплату товару №1 від 09.07.2018 на суму 643099,20 грн (а.с.33);

-платіжне доручення №8554 від 11.07.2018 про оплату товару на суму 643099,20 грн (а.с.34);

- видаткову накладну №1 від 09.07.2018 (а.с.35);

-податкову накладну від 09.07.2018 №3(а.с.44);

-квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19.07.2018 в ЄРПН зареєстровано за № (а.с.45);

-товарно транспортну-накладну №Р1 від 09.07.2018 (а.с.36-37);

- оборотно -сальдові відомості картки рахунку 6851 за ІІІ квартал 2018 року (а.с. 38-39);

- договір оренди автомобіля зареєстрований у реєстрі за №1547 від 28.12.2016, укладеного між ОСОБА_2 (Орендавець) та ТзОВ «Мобіжук» (Орендар) щодо передачі в тимчасове платне користування автомобіля марки NISSAN NOTE, тип загальний легковий універсал-В, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 40-41);

-витяг з наказу №257к про прийняття на роботу у ТзОВ «Мобіжук» ОСОБА_2 на посаду менеджера з питань регіонального розвитку у м.Біла Церква (а.с.73);

-чеки ТзОВ «Мобіжук» продажу реалізації (а.с. 77-261);

- акт прийому передачі автомобіля до договору оренди автомобіля (а.с. 42).

Оплата за проданий товар підтверджується оборотно-сальдовими відомостями.

Також, позивачем надано товарно-транспортну накладну, що свідчать про перевезення товару від продавця до покупця.

Як встановлено судом, вказана товарно - транспортна накладна надавалася податковому органу під час проведення перевірки, однак відповідач зазначає, що даний документ є «дефектним», а відповідні операції по ньому не здійснювались, оскільки ОСОБА_2 є працівником позивача і згідно з поданим податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) ТзОВ «Мобіжук» нараховано на її користь сума доходу з ознакою «101» (заробітна плата) та ознакою «106» (надання майна в лізинг, оренду або суборенду). Виплата доходів із іншими ознаками відсутня.

Проте, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до посадової інструкції менеджера з питань регіонального розвитку ОСОБА_2 від 16.06.2016 №257к (а.с.73-76), в її обов`язки входило за виробничої необхідності та за вказівкою безпосереднього керівника чи директора підприємства здійснювати доставку товару оптовим покупцям та доставку товару від Постачальників власним транспортним засобом. Тому інших доходів даній особі не нараховувалось і не виплачувалось.

Товар отриманий працівником ТзОВ «Мобіжук» ОСОБА_2 та відповідно до товарно-транспортної накладної доставлений на склад, орендований позивачем за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 45, де був прийнятий старшим комірником Києнко А.Л. Оплата за придбаний товар відбувалася шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, що підтверджується платіжним дорученням № 8584 від 11.07.2018.

При цьому, придбаний ТзОВ «Мобіжук» товар в подальшому був реалізований іншим покупцям - споживачам у власній мережі магазинів ТМ ЖЖУК (а.с77-261).

Аналізуючи вищенаведене та укладений договір між позивачем та його контрагентом, колегія суддів вважає, що такий повністю узгоджений. Також, звертає увагу на той факт, що як позивач, так і його контрагент виконали умови укладеного між ними договору, на виконання якого була виписана видаткова накладна, здійснена оплата за поставлений товар, позивачем надані належні докази, що підтверджують оприбуткування цього товару на підприємстві позивача та його подальшого використання позивачем в межах здійснення його господарської діяльності з метою отримання прибутку, чим і підтвердили факт його укладання.

Тому, факт здійснення реальної господарської операції між позивачем та вищевказаним контрагентом підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, які відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися, у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар/послуги.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або за інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Стосовно покликання ГУ ДФС у Львівській області на окремі неточності в наданих позивачем документах, колегія суддів зазначає, що наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства інших первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит та на віднесення до складу витрат, що враховуються при визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, відповідного звітного періоду вартості отриманого товару (робіт, послуг).

Допущення помилок або наявність недоліків в наданих до перевірки первинних документах на що, зокрема, вказує податковий орган не спростовує самої суті господарських операцій та їхнього фактичного здійснення, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду у постановах від 17.01.2018 у справі №К/9901/1187/18 (№2а/0270/4386/12) та від 17.01.2018 у справі №К/9901/1524/18 (№802/537/13-а).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2018, є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та зв`язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів дійшла висновку про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару від своїх контрагентів за період, що перевірявся, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, не подано відповідачем жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки акту перевірки позивача.

Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом апеляційної інстанції усім наведеним висновкам надано оцінку.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі №1340/6180/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21.10.2019