Справа № 826/13887/16
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/13887/16

адміністративне провадження №К/9901/62166/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в попередньому засіданні адміністративну справу №826/13887/16

за позовом громадянина Сомалі ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - управління Державної міграційної служби в Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою громадянина Сомалі ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2018 року, (прийняте у складі колегії суддів: головуючого - Чудак О.М., суддів: Пащенка К.С., Шейко Т.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року, (прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Вербицька Н. В., суддів: Джабурія О. В., Крусян А. В.)

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 29.07.2016 №401-16 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додатково захисту;

- зобов`язати Державну міграційну служби України повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

2. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він у 2015 році звернувся до управління Державної міграційної служби в Київській області про надання захисту в Україні, проте рішенням Державної міграційної служби України від 29.07.2016 №401-16 йому відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додатково захисту.

3. Позивач вказує, що є громадянином Сомалі, але не може та не бажає користуватися захистом своєї країни. Позивач не може повернутися до країни своєї громадянської належності з причин, що у разі повернення до країни походження може стати жертвою не вибіркового насилля через масові порушення прав людини.

Вважаючи рішення Державної міграційної служби України від 29.07.2016 №401-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додатково захисту протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

4. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач перебував у третій безпечній країні та мав нагоду звернутися за захистом, однак не скористався своїм правом, що ставить під сумнів його можливе переслідування чи погрози на його адресу в країні постійного проживання.

6. Крім того судами попередніх інстанцій встановлено, що на співбесідах у відповідача позивач зазначав, що хотів потрапити до США, а потрапив в Україну випадково. На співбесідах позивач повідомив про те, що на території України не працює, живе на допомогу від УВКБ ООН. Також, позивач зазначив, що в Сомалі він має сім`ю, дружину та 4 дітей, з них два хлопчика та дві дівчинки.

7. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку про те, що позивач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту виключно з метою уникнення примусового повернення та легалізації на території України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга громадянина Сомалі ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу: - скаржник вважає, що суди попередніх інстанції при розгляді справи неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

10. Крім того, скаржник зазначив, що судами попередніх інстанції при розгляді справи № 826/13887/16 не враховано, що у позивача є обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань з боку терористичного угрупування «Аль-Шабааб», а також переслідувань через наявність у державі походження внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини.

11. Водночас представник ДМС України у запереченні вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Зазначає, що позивач під час співбесід стверджував що він перетнув кордон з Україною 09.01.2015 чи 12.01.2015. До Управління за захистом заявник звернувся 15.06.2015. Тобто протягом шести місяців позивач проживав на території України нелегально що підтверджено заявником у протоколі співбесіди від 09.06.2015 року.

12. Крім того, з документів особової справи позивача стало відомо, що до перетину кордону з Україною він проживав в транзитних країнах, таких як Кенія та Російська Федерація.

13. На думку відповідача у позивача відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за ознаками раси віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також, через не встановлення фактів загрози його життю, безпеці чи свободи в країні походження, через побоювання застосування смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загально поширеного збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Сомалі , народився в м. Могадішо (Сомалі). За віросповіданням - іслам, національність - абгаль.

15. Згідно відомостей анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач 09.01.2015 нелегально перетнув кордон України. Причинами, що слугували для виїзду з країни проживання відповідно до анкети були погрози від людей ОСОБА_3 , оскільки позивач працював водієм та возив працівника суду з дому на роботу та з роботи до дому. Заявником повідомлено відповідача, що декілька людей ОСОБА_3 стріляли в нього. За таких обставин він був змушений втекти з Сомалі.

16. Позивач 15.06.2015 звернувся до управління Державної міграційної служби України в Київській області із заявою-анкетою про визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту №34.

17. На час звернення із заявою про визнання біженцем позивач перебував нелегально на території України, до органів міграційної служби України звернувся вперше, до органів міграційних служб інших країн не звертався, освіта середня.

18. Рішенням Державної міграційної служби України від 29.07.2016 № 401-16 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що направлено повідомлення від 15.08.2016 № 34.

19. Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача позивач звернувся в суд за захистом свого порушеного права.

IV. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

20. Ухвалою Верховного Cуду від 01 жовтня 2018 року було відкрито провадження в адміністративній справі №826/13887/16 за касаційною скаргою громадянина Сомалі ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018.

21. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2018 року для розгляду справи №826/13887/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Стрелець Т.Г., суддів: Білоус О.В., Желтобрюх І.Л.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 року для розгляду справи № 826/13887/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.

22. Ухвалою судді Верховного Суду дану адміністративну справу призначено до касаційного розгляду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції на час виникнення спірних правовідносин)

23. Кодекс адміністративного судочинства України.

23.1. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

23.2. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

23.3. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Конституція України.

24.1. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

25.1. Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

25.2. Згідно із пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 вказаного Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

25.3. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

25.4. Частиною сьомою статті 7 вказаного Закону встановлено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

25.5. За змістом статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

У разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

25.6. Частиною одинадцятою статті 9 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" передбачено, що після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.7. Виходячи зі змісту статті 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

26. Конвенція про статус біженців 1951 року.

26.1. Положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року визначено, що поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

27. Керівництво з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців.

27.1. Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців, для того, щоб вважитися біженцем, особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування, надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

27.2. Згідно положень пункту 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього, особа уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

V. ПИЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у відповідача наявний обов`язок при розгляді документів заявника, перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої, що носить характер зловживання.

29. При цьому заявник, в свою чергу, не зобов`язаний обґрунтовувати кожну обставину своєї справи беззаперечними матеріальними доказами і має доказувати вірогідність своїх доводів та точність фактів, на яких ґрунтується заява про надання статусу біженця, оскільки особи, які шукають статусу біженця, позбавлені в силу тих чи інших обставин можливості надати докази в підтвердження своїх доводів. Ненадання документального доказу усних тверджень не може перешкоджати прийняттю заяви чи прийняттю позитивного рішення щодо надання статусу біженця, якщо такі твердження співпадають із відомими фактами, та загальна правдоподібність яких є достатньою. Правдоподібність встановлюється, якщо заявник подав заяву, яка є логічно послідовною, правдоподібною та не суперечить загальновідомим фактам і, отже, викликає довіру.

30. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

31. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач нелегально прибув до України 09.01.2015 з території Російської Федерації. Протягом шести місяців нелегально перебував на території України та до міграційного органу не звертався.

32. Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у позивача відсутні документальні підтвердження того, що останній підпав під будь-яке насилля чи переслідування у власній країні. Також, позивач зазначав, що з 21.11.2014 по 25.11.2014 перебував у Кенії, а з 26.11.2014 по 09.01.2015 - в Російській Федерації, проте до відповідних органів цих країн не звертався з проханням про надання притулку. При цьому в матеріалах справи відсутнє підтвердження щодо існування будь яких ризиків або загроз життю позивача у разі повернення до Сомалі.

33. Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань у країні походження не є обґрунтованими, за відсутності фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними, також в матеріалах справи відсутні докази загрози життю позивача, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування до нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, з огляду на встановлені обставини.

34. Водночас, відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення враховано факт відсутності у позивача будь-яких документальних підтверджень повідомленої інформації про можливе переслідування в Сомалі. При перевірці об`єктивної та суб`єктивної сторони обґрунтованого побоювання стати жертвою переслідувань, відповідачем не було встановлено наявність фактичних доказів того, що ці побоювання позивача є реальними.

35. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є громадянином Сомалі, абгалійцем за національністю (щодо переслідувань і насильства за цими ознаками позивач не зазначав). Сповідує іслам і не зазнавав переслідувань та насильства за свої релігійні переконання. Також позивач не був членом жодних політичних партій, не брав участь в політичних заходах та не зазнавав переслідувань та насильства за політичними переконаннями.

36.Таким чином, ДМС України зроблено висновок про те, що позивач не бажає повертатись до країни своєї громадської належності з причин, що не мають конвенційних ознак, за наявності яких особу можна визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

37. В свою чергу відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, належним чином дослідив, який рівень небезпеки для позивача існував на момент залишення ним країни походження, в тому числі, з урахуванням країни походження позивача та проаналізував належним чином інформацію, повідомлену позивачем в заяві про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, анкеті та протоколах співбесід.

38. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки позивач за жодною із конвенційних ознак в країні походження не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються.

Крім того, позивач до перетину державного кордону України перебував у третіх безпечних країнах та за захистом у цих країнах не звертався.

39. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

40. З огляду на викладене, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення відносно позивача діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" з додержанням принципів чинного законодавства яке регулює вказану сферу правовідносин.

41. Враховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

42. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу громадянина Сомалі ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А. В. Жук

Судді Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко