Справа № 9901/546/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2019 року

Київ

справа №9901/546/19

адміністративне провадження №П/9901/546/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стеценка С. Г. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2019 до Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія), у якій позивач просить про визнання протиправним і таким, що суперечить нормам законодавства України та основним принципам верховенства права рішення КДКП від 16.05.2019 №147дп-19 та його скасування (далі - спірне рішення).

На виконання приписів частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з`ясовано, що: позовна заява подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; дану позовну заяву належить розглядати за правилами адміністративного судочинства й така подана з дотриманням правил підсудності.

В той же час, встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України.

Зокрема, всупереч вимог пункту 11 частини п`ятої статті 160 КАС України, у позовній заяві не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, до позовної заяви ОСОБА_1 не додано документ про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати такого збору відповідно до закону, як це передбачено частиною третьою статті 161 КАС України.

Визначаючи, на виконання частини другої статті 169 КАС України, точну суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачу, Верховний Суд виходить з такого.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI).

Відповідно до підпункту першого пункту третього частини другої статті 4 Закону №3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюються у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява подана фізичною особою у 2019 році й містить вимогу немайнового характеру (про визнання протиправним та скасування рішення, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення).

У Кодексі адміністративного судочинства України термін "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб" вживається у значенні - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (пункт 24 частини першої статті 4 КАС України).

В свою чергу, статтею 7 Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено в розмірі 1921 гривня.

Відтак, розмір судового збору за подання до суду цієї касаційної скарги становить 768,40 гривень (1921 гривня*0,4).

Судовий збір підлягає сплаті за реквізитами: отримувач коштів: УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA7026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055); Символ звітності банку: 207. Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Банківські реквізити для перерахування коштів в іноземній валюті до Державного бюджету України, у тому числі й для сплати судового збору за подання до Верховного Суду заяви про перегляд рішення, розміщено на сайті Державної казначейської служби України. У графі "Призначення платежу" обов`язково необхідно вказати: *;101;22030102 (код класифікації доходів) ___________ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

В той же час, пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У даному випадку, предмет позову стосується проходження ОСОБА_1 публічної служби, а відтак, з огляду на наведені вище положення процесуального закону, таку позовну заяву може бути подано в межах місячного строку звернення до адміністративного суду.

Як убачається зі змісту спірного рішення, таке прийнято Комісією 16.05.2019, а відтак строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, з урахуванням правил обчислення процесуального строку, встановлених статтею 120 КАС України, закінчився 17.06.2019 включно.

Позовна ж заява, згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті, надіслана до Верховного Суду 16.10.2019, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до адміністративного суду.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що пропустив зазначений вище строк з поважних, на його думку причин, оскільки оскаржив спірне рішення до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) в порядку, встановленому частиною першою статті 50 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), однак ухвалою ВРП від 09.09.2019 (отримана позивачем 13.09.2019 засобами поштового зв`язку) скаргу було залишено без розгляду і повернуто заявникові.

Поряд із цим позивач вважає, що подав позов упродовж визначеного процесуальним законом місячного строку, обрахованого з дати отримання вищезгаданої ухвали ВРП й, ураховуючи наведені обставини, просить поновити строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Надаючи оцінку аргументам, які висловлені позивачем на підтримку вимог про поновлення пропущеного строку звернення до суду, Верховний Суд виходить з наступного.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Своєю чергою, строк звернення до суду для такої категорії спорів, як щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Водночас, процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Таким чином, право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Суд враховує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Основного Закону).

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

З`ясовуючи питання дотримання строку звернення до адміністративного суду, необхідно, в контексті обставин кожної конкретної справи, звертати увагу на усі доводи особи-заявника; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

У даному ж випадку, з матеріалів позовної заяви вбачається, що про спірне рішення відповідача ОСОБА_1 дізнався ще 27.05.2019, отримавши його копію, про що вказано у скарзі позивача, поданої до ВРП 25.06.2019 згідно з відбитком штампу вхідної кореспонденції цього органу.

Натомість, позивач не навів жодних мотивів, які б свідчили про відсутність у останнього практичної можливості звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою у межах встановленого КАС України строку, а також того, що ОСОБА_1 вчинялись дії, спрямовані на судовий захист порушених, на його переконання, прав, як особи, яка перебуває на публічній службі.

Щодо доводів ОСОБА_1 про наявність підстав для поновлення названого строку з огляду на оскарження ним спірного рішення до ВРП в порядку статті 50 Закону №1697-VII й необхідності його відліку починаючи з дня отримання копії ухвали ВРП, постановленої стосовно розгляду скарги, то такі не можуть бути визнані поважними.

Так, частиною другою статті 122 КАС України, чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме - з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (у даному випадку це 27.05.2019 - день отримання позивачем копії спірного рішення).

В сою чергу, доводи позивача про можливість відліку місячного строку звернення до суду починаючи з дня вручення копії ухвали ВРП, постановленої щодо розгляду скарги ОСОБА_1 на оспорюване рішення КДКП, засновані на невірному трактуванні норм процесуального права.

Верховний Суд зауважує, що оскарження спірного рішення до ВРП в порядку статті 50 Закону №1697-VII не є альтернативним способом його перегляду в адміністративному порядку і не може вважатися досудовим порядком врегулюванням спору у розумінні частини четвертої статті 122 КАС України, натомість визначене законодавцем як самостійна і незалежна процедура, окрема від перегляду цього рішення в суді.

Тому, в аспекті спірних правовідносин, а також з урахуванням названих вище положень процесуального закону, подання скарги до ВРП на спірне рішення не впливає на перебіг строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду з позовом про оскарження рішення КДКП щодо накладення дисциплінарного стягнення (один місяць).

За таких обставин, вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також, частинами першою, другою статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи, що позовна заява не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України і подана поза межами строку, встановленого статтею 122 цього ж Кодексу, вона підлягає залишенню без руху з наданням десятиденного, з дня вручення копії цієї ухвали, строку упродовж якого позивач має право: надати власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; подати документ про сплату судового збору в розмірі 768,40 гривень або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати такого збору відповідно до закону; вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 171, 248, 266 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення.

Встановити десятиденний, з дня вручення копії цієї ухвали, строк для усунення зазначених у ній недоліків позовної заяви, упродовж якого позивач має право: надати власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; подати документ про сплату судового збору в розмірі 768,40 гривень або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати такого збору відповідно до закону; вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

С. Г. Стеценко,

Суддя Верховного Суду