Справа № 580/549/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/549/19 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Уманьводоканал" Уманської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року КП «Уманьводоканал» Уманської міської ради звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області,в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову, просило:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Черкаській області щодо самостійного зарахування сплачених позивачем сум єдиного соціального внеску у рахунок погашення недоїмки, штрафних санкцій та пені, або будь-яких податкових зобов`язань, що не вказані у призначенні платежу під час перерахування платником коштів;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13 листопада 2018 року № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, про нарахування КП «Уманьводоканал» пені у сумі 2 850 435 грн 30 коп (0.1% суми недоїмки) та штрафу у сумі 1 658 779 грн 96 коп за період з 21 жовтня 2015 року до 31 липня 2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 13 листопада 2018 року № у частині застосування до комунального підприємства «Уманьводоканал» Уманської міської ради штрафу у розмірі 20 % за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування КП «Уманьводоканал» у сумі 1 658 779 грн 96 коп за період з 01 січня 2015 року. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 під час застосування штрафів, зазначених у цьому підпункту, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди. Наголосив, що відповідач діяв не у межах повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством, без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, позаяк судом не було встановлено згідно призначення платежу несплати або несвоєчасної сплати ЄСВ у спірному періоді. Підкреслив, що сплачені позивачем згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень кошти зараховувались у погашення суми недоїмки, штрафних санкцій, та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Зауважив, що рішення відповідача про нарахування пені щодо наявної від 07 жовтня 2016 року за період з 23 вересня 2014 року до 18 лютого 2015 року та з 05 жовтня 2015 року по 28 вересня 2018 року позивачем оскаржені не були, при цьому, суд не надавав оцінку правовідносинам, що не охоплювали період прийняття оскаржуваного рішення.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в частині задоволених позовних вимог - відмовити. При цьому посилається на те, що при скасуванні штрафної санкції суд посилався на те, що ГУ ДФС у Черкаській області не враховано платіжні доручення, якими своєчасно сплачувалося ЄСВ, при цьому судом не було враховано положення п. 8 розділу IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та ч. 6 ст 25 Закону № 2464. Зазначає, що в обґрунтування щодо пені судом навпаки взято до уваги вищенаведені положення законодавства, а платіжні доручення на сплату ЄСВ не взяті до уваги, так як суми погашалися в порядку календарної черговості. Підкреслює, що сплачені позивачем грошові кошти не перекривали повністю суму раніше виниклої недоїмки, штрафів, пені та суму нарахованого ЄСВ.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року, після усунення визначених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху недоліків, відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 вересня 2019 року, яке у подальшому було відкладено на 02 жовтня 2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Крім того, відповідачем до Шостого апеляційного адміністративного суд було подано клопотання про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із тим, що позивачем було пропущено встановлений законодавством строк звернення до суду.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні 18 вересня 2019 року заявлене ГУ ДФС у Черкаській області клопотання, колегія суддів прийшла до висновку про його необґрунтованість та відсутність правових підстав для його задоволення.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, КП «Уманьводоканал» є страхувальником та згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платником ЄСВ. Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято рішення «про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску» від 1 листопада 2018 року №, яким до КП «Уманьводоканал» застосовано штраф за період з 01 січня 2015 року у сумі 1658779 грн 96 коп та за період з 21 жовтня 2015 року до 31 липня 2018 року нараховано пеню у сумі 2850435 грн 30 коп, всього у сумі 4509215 грн 26 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням КП «Уманьводоканал» направлено скаргу до Державної фіскальної служби України від 23 листопада 2018 року за вихідним № 1412/07 та повідомлено Головне управління ДФС у Черкаській області. 02 січня 2018 року позивачем отримано відповідь про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби від 28 грудня 2018 року № 42092/6/99-99- 11-05-02-25, якою оскаржуване рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 13 листопада 2018 року залишено без змін, а скаргу позивача - залишено без задоволення.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки ЄСВ у період з 01 січня 2015 року позивачем сплачувався вчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, але зараховувався у порядку календарної черговості, відтак оскаржуване рішення прийнято контролюючим органом не у межах повноважень та не у визначений законодавством спосіб, без урахування всіх обставин, які мають значення для справи, а тому наявні правові підстави для його скасування.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу 7) частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі у натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Відповідно до пунктів 5, 8 статті 9 Закону №2464 платники ЄСВ, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Сплата ЄСВ здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування. Відповідно до пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 15 за №508/26953) сплата ЄСВ здійснюється за місцем обліку платника. Згідно пункту 1 частини 10 статті 9 Закону №2464 днем сплати ЄСВ у разі перерахування сум ЄСВ з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно з підпунктом 168.1.2 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - Кодекс № 2755) ПДФО повинен сплачуватись (перераховуватись) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом, банк має право прийняти платіжний документ на виплату доходу лише за умови, одночасно наданих підтверджуючих документів на перерахування ЄСВ до бюджету. Під час виплати заробітної плати одночасно надаються підтверджуючі документи про перерахування відповідних сум ЄСВ або ж документи, що підтверджують фактичну сплату таких сум (частина 2 статті 24 Закону №2464).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується факт надання до банку платіжних доручень щодо сплати ЄСВ (а.с.16 - а.с.265 т.1 - а.с. 1 - а.с.98 т.2). Крім того, в матеріалах справи наявні розрахунок штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів) на які нараховуються ЄСВ КП «Уманьводоканал» (а.с.100-104 т.2) за реєстром виплаченої заробітної плати та сплаченого єдиного внеску (а.с.12-15 т.1).

Згідно пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 органом доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Законом України №77-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці») до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 були внесені зміни, згідно з якими встановлено штраф у розмірі 20%.

Згідно частини 10 статті 9 Закону № 2464 під час застосування штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

У силу приписів частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI ЄСВ належить сплаті незалежно від фінансового стану платника податків. Відповідальність у вигляді штрафу згідно п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464 настає, якщо платник ЄСВ не сплатив нараховану суму / несвоєчасно перерахував за наявних платіжних доручень.

При цьому, як було вірно зазначено судом першої інстанції, органи Державної фіскальної служби України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства

У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо доводів Апелянта про врахування/неврахування наданих Позивачем платіжних доручень наступне.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції № 22 Національного Банку України реквізит «призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж і документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Заповнення поля «призначення платежу» врегульоване Порядком заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженим наказом Міндоходів від 22 жовтня 2013 року № 609. У разі перерахування коштів в рахунок погашення боргу з ЄСВ під час заповнення призначення платежу у полі № 2 платіжного доручення необхідно друкувати код виду сплати « 140», що означає «надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу/недоїмки з єдиного внеску».

У силу приписів ст. ст. 30, 32 акону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-III банки виконують доручення клієнтів, що містяться у документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів. Переказ вважають завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача.

Згідно пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Крім іншого, частиною 6 статті 25 Закону № 2464 встановлено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом. Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати ЄСВ, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати ЄСВ. Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Частиною 16 статті 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Судова колегія звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07 квітня 2016 року № 422 терміни в цьому Порядку вживаються у таких значеннях: інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Як було зазначено, зокрема, в апеляційній скарзі, та вбачається з матеріалів справи, згідно ІКП з ЄСВ внеску за 2013 рік при переході адміністрування ЄСВ від Пенсійного Фонду України до ДФС України КП «Уманьводоканал» мало недоїмку за платежем ЄСВ у сумі 3 164 675 грн 41 коп (а.с.3 т.3). Станом на 31 грудня 2013 року КП «Уманьводоканал» було сплачено 801 719 грн 64 коп. - недоїмка склала 3 301 849 грн 93 коп (а.с.6); станом на 31 грудня 2014 року було сплачено ЄСВ у сумі 1 766 469 грн 66 коп - недоїмка за 2014 рік становила 956 095 грн 58 коп (а.с.31 т.3); станом на 31 грудня 2015 року було сплачено 4 229 462 грн 14 коп - недоїмка становила 5 792 406 грн 28 коп (а.с.115 т.3); станом на 31 грудня 2016 року було сплачено ЄСВ у сумі 2 374 055 грн 39 коп - недоїмка склала 6 316 135 грн 90 коп (а.с.102 т.3); станом на 31 грудня 2017 року було сплачено ЄСВ у сумі 5 187 517 грн 40 коп (а.с.75 т.3)- недоїмка склала 3 757 278 грн 90 коп; станом на 31 липня 2018 року в обліковій картці нараховано 2016194 грн 13 коп: із виплаченої заробітної плати 1204556 грн 34 коп сплачено ЄСВ за строком сплати 1004027 грн 68 коп (а.с.13 т.1) - 31 липня 2018 року (а.с.115 т.2) значиться заборгованість з початку року, що облікована у сумі 3757278 грн 90 коп (а.с.112 т.2).

При цьому, згідно платіжного доручення від 31 липня 2018 року № 617 (а.с.85 т.2) позивачем сплачено 680 000 грн - призначення платежу *;101;03357174; ЄСВ за липень місяць 2018 року. Згідно платіжного доручення від 31 липня 2018 року№ 624 (а.с.86 т.2) позивачем сплачено 324027 грн 67 коп - призначення платежу *;101;03357174; ЄСВ за липень місяць 2018 року. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у призначенні платежу (а.с.39-265 т.1 і а.с.1-98 т.2) значиться код 101.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 липня 2015 року № 666 «Про затвердження Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів» код виду сплати « 101» - сплата суми податків і зборів / єдиного внеску; проте код 140 - надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу / недоїмки з єдиного внеску.

Аналіз наявних в матеріалах справи документів свідчить, що код 140 у обліковій картці платника не значиться.

При цьому, судова колегія вважає звернути увагу на те, що кошти, сплачені позивачем згідно платіжних доручень за період 21 жовтня 2015 року до 31 липня 2018 року, зараховувались у погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Положення п. 8 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначають, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

З урахуванням аналізу зазначених вище положень чинного законодавства, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було вчасно сплачено ЄСВ, оскільки відповідні кошти зараховувалися у погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Аналогічна правова позиція, щодо тлумачення зазначеної вище норми викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №825/2359/15-а.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вірно зазначено апелянтом, грошові суми за платіжними дорученнями не перекривали суму раніше виниклої недоїмки, штрафів, пені, та суму нарахованого ЄСВ за сплачуваний період, а тому такі суми нарахованого ЄСВ також не сплачувалися КП «Уманьводоканал» у строки встановлені законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача штраф у розмірі 20 % за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доказів, які б спростовували правильність формування такої заборгованості, зокрема щодо своєчасної сплати вказаних платежів, позивачем суду не надано, відтак - не спростовано зазначеного.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Комунального підприємства "Уманьводоканал" Уманської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов