Справа № 640/6982/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2019 року № 640/6982/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Святошинський районний суд міста Києва, про стягнення допомоги на оздоровлення,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Святошинський районний суд міста Києва, про стягнення допомоги на оздоровлення в розмірі 26430,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Голови Святошинського районного суду міста Києва від 26.12.2018 №552/в позивачу надано частину щорічної відпустки за період роботи з 12.12.2018 по 12.12.2019 тривалістю 1 робочий день 29.12.2018 та допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Вказано, що наказ Голови Святошинського районного суду міста Києва від 26.12.2018 №552/в в той же день надійшов на виконання до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, однак допомога на оздоровлення виплачена не була у зв`язку з відсутністю залишків коштів на рахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву з доданими документами, в якому висловлено прохання в задоволенні позовної заяви відмовити з огляду на те, що Управління листом від 06.12.2018 №2-2354/18 повідомило голів та керівників апаратів районних судів міста Києва щодо надання наказів, лікарняних листків та табелів обліку робочого часу за грудень 2018 року до 17.12.2018. Наказ від 26.12.2018 №552/в їм надано 26.12.2018.

При цьому, Святошинським районним судом міста Києва подано до Управління табель робочого часу за грудень 2018 року, згідно з яким 29.12.2018 у ОСОБА_1 позначений як робочий день. Відповідно, 22.12.2018 Управлінням подано до Державної казначейської служби України платіжне доручення від 22.12.2018 №3473 для оплати працівникам районних судів міста Києва належних їм виплат, списання яких здійснено 26.12.2018.

Листом від 28.12.2018 №2-2545/18 Управління звернулося до Державної судової адміністрації України для виділення додаткових коштів у розмірі 26 430 грн для здійснення виплати допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , проте станом на 31.12.2018 додаткові кошти для такої цілі не виділялися.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих у справу доказах.

Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представники третьої особи в засідання не прибули, подавши клопотання про розгляд справи у відсутність третьої особи.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом Голови Святошинського районного суду міста Києва від 26.12.2018 №552/в позивачу надано частину основної щорічної відпустки за період роботи з 12.12.2018 по 12.12.2019 тривалістю 1 робочий день 29.12.2018 та допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

26.12.2018 вказаний наказ надійшов для виконання до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, однак допомога на оздоровлення позивачу не нарахована та не виплачена.

Позивачем направлено заяву до відповідача з проханням повідомити про причини невиконання наказу Голови Святошинського районного суду міста Києва №552/в від 26.12.2018 в частині виплати допомоги на оздоровлення.

Листом від 02.04.2019 №2-653/19 відповідачем повідомлено позивача, що станом на 26.12.2018 залишок коштів на відповідному рахунку складав 0,00 грн, додаткові кошти не призначались у зв`язку із закінченням бюджетного року.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернулась до суду з даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Отже, спеціальним законом, який регулює питання виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, чітко визначено право судді на її отримання та обов`язок органу щодо її виплати.

Відповідно до статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Згідно з статтею 149 даного Закону суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що з метою виконання наведених приписів чинного законодавства, Головою Святошинського районного суду міста Києва видано наказ від 26.12.2018 №552/в, доказів визнання протиправним чи скасування якого не надано.

Разом з тим, відмова відповідача у виплаті допомоги на оздоровлення мотивована тим, що залишок коштів на відповідному рахунку складав 0,00 грн і додаткові кошти не призначались у зв`язку з закінченням бюджетного року.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Качко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21-44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача, як на підставу для невиплати позивачу гарантованої допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, на (1) лист Управління від 06.12.2018 №2-2354/18, (2) відсутність грошових коштів на відповідному рахунку, (3) неможливість здійснення виплати допомоги на оздоровлення у 2019 році за 2018 рік.

Одночасно, суд зауважує, що позначка у табелі робочого часу за грудень 2018 року зазначена раніше, ніж видано наказ від 26.12.2018 №552/в про надання позивачу частини основної щорічної відпустки та допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, а відтак не може бути підставою для нездійснення такої виплати.

Крім того, вказані обставини жодним чином не нівелюють право позивача на гарантовану Законом України «Про судоустрій і статус суддів» допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу, так само як і не позбавляють відповідача обов`язку здійснити таку виплату.

При цьому, станом на день розгляду даної справи допомога на оздоровлення не виплачена, тобто право позивача на її отримання, що закріплено в Законі України «Про судоустрій і статус суддів», не захищено та не реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в місті Києві належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку та задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення сторонами витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-247, 255 КАС України суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Святошинський районний суд міста Києва, про стягнення допомоги на оздоровлення, - задовольнити повністю.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві на користь ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення в розмірі 26430 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять) гривень.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 26268059).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Святошинський районний суд міста Києва (місцезнаходження юридичної особи: 03148, місто Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 27-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02896733).

Суддя О.М. Чудак