Справа № 826/16088/17
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/16088/17

адміністративне провадження №К/9901/53238/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів Губської О.А., Загороднюка А.Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий стиль»

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 січня 2018 року (у складі головуючого судді Головань О.В.)

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року (колегія суддів у складі головуючого судді Шелест С.Б., суддів: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.)

у справі №826/16088/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий стиль»

до Першого заступника Керівника Апарату - керуючого справами Верховної Ради України Боднара Петра Олеговича

про зобов`язання вчинити дії.

I. ПРОЦЕДУРА

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий стиль» (далі - ТОВ «Новий стиль») звернулось до суду з позовом до Першого заступника Керівника Апарату - керуючого справами Верховної Ради України Боднара П.О., в якому просило зобов`язати Першого заступника Керівника Апарату - керуючого справами Верховної Ради України Боднара Петра Олеговича надати повну відповідь по суті запиту ТОВ «Новий стиль» від 16 листопада 2017 року №35.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

3. У поданій касаційній скарзі ТОВ «Новий стиль» із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Новий стиль» звернулось до Верховної Ради України з запитом від 16 листопада 2017 року №35 про доступ до публічної інформації, у якому просив забезпечити позивачу доступ до наступної публічної інформації шляхом надання копій її матеріальних носіїв:

- постанови (витягу з постанови) Верховної Ради України про призначення (обрання) ОСОБА_1 на посаду судді (не арбітра!) Господарського суду Полтавської області;

- постанови (витягу з постанови) Верховної Ради України про призначення (обрання) ОСОБА_2 на посаду судді (не арбітра!) Господарського суду Полтавської області;

- постанови (витягу з постанови) Верховної Ради України про призначення (обрання) ОСОБА_3 на посаду судді (не арбітра!) Господарського суду Полтавської області.

5. За результатами розгляду запиту, відповідач листом від 27 листопада 2017 року №04-29/19-82 повідомив наступне:

6. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Верховної Ради України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призначено на посади арбітрів арбітражного суду Полтавської області постановою Верховної Ради України "Про призначення заступників голів та арбітрів арбітражних судів України" №2486-XII від 19 червня 1992 року.

7. У статті 23 Закону України "Про арбітражний суд" (редакція від 15 травня 1992 року) зазначено, що арбітр арбітражного суду призначається Верховною Радою України за поданням Голови Вищого арбітражного суду України безстроково.

8. Відповідно до абзацу другого пункту 12 Перехідних положень Конституції України (ред. від 28 червня 1996 року) судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією України, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

9. Разом з цим, інформуємо, що відповідно до положення "Про порядок формування, ведення, обліку та зберігання особових справ суддів", затвердженого наказом Державної судової адміністрації 20 травня 2016 року №97, інформація щодо призначення на посаду, обрання, переведення, звільнення, складення суддею присяги, та інші дані про суддю зберігаються в особовій справі. Формування, ведення, облік та зберігання особових справ здійснюється відповідним структурним підрозділом апарату суду або відповідальною особою, яка здійснює ведення кадрової роботи, про що зазначається в посадовій інструкції або в положенні про структурний підрозділ.

10. Не погоджуючись з такою відповіддю та вважаючи її неповною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

11. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що запитувана позивачем інформація не могла бути надана у зв`язку з її відсутністю не лише у відповідача, а й взагалі.

12. Відсутність запитуваних документів зумовлена тим, що відповідні постанови не приймалися Верховною Радою України, оскільки чинне станом на 1992-1996 роки законодавство не передбачало необхідності їх прийняття.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що замість надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації по суті відповідач надав позивачу правову консультацію, що в силу положень частини другої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

14. Зазначає, що суд першої інстанції помилково відніс розглядувану справу до категорії справ незначної складності, тому рішення суду першої інстанції, переглянуте в апеляційному порядку, підлягає касаційному оскарженню.

15. Зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції від 24 квітня 2018 року не відповідає вимогам закону, що не дозволяє вважати її постановою суду у розмінні, наведеному в процесуальному законі.

16. Також позивач вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - необґрунтованою, оскільки вона не містить відповіді на всі аргументи позивача, суд занадто швидко дослідив докази та занадто мало часу перебував в нарадчій кімнаті.

17. Звертає увагу, що представник відповідача ОСОБА_4 , яка є підлеглою ОСОБА_5 не могла представляти інтереси останнього, оскільки він виступав в якості фізичної особи.

18. Позивач не погоджується власне з самим текстом відповіді, а саме, що суд прирівняв суддів господарський судів до суддів арбітражних судів. Вважає це помилкою. А також суд вдався до оцінки (тлумачення) відповіді, що не повинен був робити, зазначає позивач.

19. Крім того, позивач посилається на судову практику Верховного Суду у справі №2а-15055/12/2670 (постанова від 25 квітня 2018 року), в якій суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо ненадання інформації на запит, в той час як така інформація була розміщена на офіційному веб-сайті.

20. Серед іншого, позивач зазначає про неповноважність складу суду апеляційної інстанції, що пов`язано з внесенням змін до Конституції України. Так, на думку позивача, з 30 вересня 2016 року продовжують здійснювати повноваження лише призначені до цієї дати судді Конституційного Суду України, натомість повноваження суддів судів загальної юрисдикції продовжуються лише у разі призначення їх чи обрання на посади суддів після 30 вересня 2016 року, тобто за поданням Вищої ради правосуддя Президентом України за результатом конкурсу.

21. У відзиві на касаційну скаргу відповідач не погоджується з її доводами, вважає касаційну скаргу необґрунтованою, тому просить залишити її без задоволення, а рішення - без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

23. Спірні правовідносини склались між сторонами з приводу законності відповіді відповідача на запит позивача щодо надання публічної інформації, що врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації».

24. Положеннями частини першої статті 1 вказаного Закону передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

25. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

26. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частини першої та другої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

27. Водночас відповідно до положень статті 22 зазначеного Закону розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

28. У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

29. В оскаржуваній постанові суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки позивач просив надати постанови (витяги з постанов) про призначення осіб на посади суддів, то належною відповіддю за запит мало бути або надання копій відповідних постанов (витягів з постанов), або повідомлення про їх відсутність з поясненням причин відсутності.

30. Також суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно вказав, що згідно з відповіді від 27 листопада 2017 року №04-29/19-82 запитуваних постанов (витягів з постанов) позивачу не надано, однак при цьому повідомлено про причини неможливості їх надання - відповідні постанови не приймалися Верховною Радою України, оскільки чинне станом на 1992-1996 роки (на час прийняття Конституції України від 28 червня 1996 року) законодавство не передбачало необхідності їх прийняття.

31. Така ситуація зумовлена пунктом 12 Перехідних положень Конституції України, відповідно до змісту якого, судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

32. Отже, призначені 19 червня 1992 року судді арбітражного суду Полтавської області постановою Верховної Ради України, інформацію про яких запитував позивач, продовжували здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством без видання будь-якого документу про обрання їх суддям господарського суду, в тому числі й відповідної постанови Верховної Ради України.

33. З цього слідує логічний висновок, що не лише відповідач не має запитуваних позивачем постанов Верховної Ради України, а й такі постанови не існують взагалі, про що правильно вказав суд першої інстанції, що одночасно свідчить, що відповідачем не створювалась вказана інформація, він не є її зберігачем та розпорядником.

34. За таких обставин, надаючи відповідь від 27 листопада 2017 року №04-29/19-82 на запит позивача, відповідач діяв правомірно, а відповідь про відмову в наданні інформації відповідає вимогам, передбаченим частиною четвертою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

35. Водночас безпідставними є доводи позивача про те, що замість надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації по суті відповідач надав позивачу правову консультацію, що відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вважається неправомірною відмовою в наданні інформації, з огляду на те, що в разі відмови в задоволенні запиту у відповіді має бути зазначено, зокрема, мотивовану підставу відмови (пункт 3 частини четвертої статті 22 зазначеного Закону).

36. Не є порушенням норм процесуального права те, що суд першої інстанції розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки розгляд такої категорії справ підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 КАС України, що свідчить про безпідставність відповідних доводів позивача.

37. Водночас варто зауважити, що сторона у справі не позбавлена можливості висловлюватись з цього приводу, зокрема, шляхом надіслання на адресу суду відповідних заяв, клопотань. Суд, в свою чергу, зобов`язаний при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження враховувати думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (пункт 7 частина 3 статті 257 КАС України).

38. Також є безпідставними доводи позивача про те, що зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції від 24 квітня 2018 року не відповідає вимогам закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки такі доводи не підтверджуються жодними доказами.

39. Швидкість дослідження судом доказів та час перебування суду в нарадчій кімнаті безперечно не є критеріями, які визначають законність та/або обґрунтованість судового рішення, а також не є тими обставинами, від яких це залежить, тож зазначення позивачем таких обставин не має жодного значення для вирішення цього спору.

40. Щодо доводів позивача, що оскаржуване рішення не містить відповіді на всі аргументи позивача, варто зазначити таке.

41. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

42. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

43. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

44. В контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

45. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до питання оцінки аргументів сторін, суд вважає, що більшість аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення цього спору, отримали достатню оцінку з боку судів попередніх інстанцій, щоби вважати їх рішення обґрунтованими.

46. Щодо посилання позивача на те, що представник відповідача ОСОБА_4 , яка є підлеглою ОСОБА_5 не могла представляти інтереси останнього, оскільки він виступав в якості фізичної особи, варто зазначити наступне.

47. Відповідно до підпункту 10 пункту 6 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 р. N769, у сфері правового і наукового забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат забезпечує представництво Верховної Ради України в Конституційному Суді України та інших судових органах при розгляді справ.

48. В матеріалах справа наявні належним чином засвідчені копії довіреностей, видані старшому консультанту відділу зав`язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України ОСОБА_6 представляти в судах інтереси Апарату Верховної Ради України та Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України - керуючого справами.

49. У спірних правовідносин ОСОБА_5 виступає в них не в якості фізичної особи, як зазначає позивач, а в якості суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України.

50. Положеннями частин третьої, четвертої статті 55 КАС України визначено, що юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

51. Держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

52. За таких обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, відсутні підстави ставити під сумнів законність представництва Шумар В.Ю. Першого заступника Керівника Апарату - керуючого справами Боднара П.О.

53. Посилання позивача на практику Верховного Суду у справі №2а-15055/12/2670, в якій суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо ненадання інформації на запит, в той час як така інформація була розміщена на офіційному веб-сайті, є безпідставним, оскільки фактичні обставини у зазначеній справі та у справі, що розглядається, є різними. Так, у справі №2а-15055/12/2670 суд встановив, що запитувана інформація розміщена на сайті її розпорядника і той відмовився її надати, водночас у цій справі запитуваної інформації не існує взагалі, що й стало підставою для відмови в її наданні.

54. Щодо доводів позивача про неповноважність складу суду апеляційної інстанції, що пов`язано з внесенням змін до Конституції України, та оскільки судді, що розглядали цю справу, не призначались чи обирались на свої посади суддів після 30 вересня 2016 року поданням Вищої ради правосуддя Президенту України за результатом конкурсу, необхідно вказати наступне.

55. Судді Київського апеляційного адміністративного суду Шелест С.Б., Кузьмишина ( Романчук) О.М. та Пилипенко О.Є. обрані суддями вказаного суду безстроково відповідними постановами Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року N2869-VI, 5 червня 2008 року N333-VI та 23 грудня 2010 року N2869-VI.

56. 30 вересня 2016 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року N1401-VIII, яким статтю 128 Конституції України викладено в такій редакції: Призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

57. Водночас вказаним Законом Розділ «Перехідні положення» Конституції України доповнено пунктом 161.

58. Підпунктом 3 цього пункту Розділу «Перехідні положення» Конституції України передбачено, що судді, які обрані суддями безстроково, продовжують здійснювати свої повноваження до звільнення або до припинення їх повноважень з підстав, визначених Конституцією України.

59. Оскільки судді Київського апеляційного адміністративного суду Шелест С.Б . , Кузьмишина (Романчук) О. М. та Пилипенко О.Є. на час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року N1401-VIII вже були обрані безстроково суддями, то вони продовжували здійснювати свої повноваженнями відповідно до вказаних норм. Підстави для їх повторного призначення на посаду судді відповідно до статті 128 Конституції України були відсутні, що свідчить про безпідставність доводів позивача про неповноважний склад суду апеляційної інстанції в цій справі.

60. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

61. Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

62. Згідно з частиною другою статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

63. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий стиль» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі №826/16088/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

А.Г. Загороднюк,

Судді Верховного Суду