Справа № 200/9617/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року справа №200/9617/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року (повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/9617/19-а (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування висновку службового розслідування,

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області), в якому просив суд:

- скасувати висновок службового розслідування від 17 серпня 2016 року, складений в м. Маріуполі Донецької області інспектором УКЗ ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції Жук Р.В. та затверджений начальником, генералом поліції третього рангу Аброськиним В.В. в частині п. 2 за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту України, вказівки ГУНП в Донецькій області № 4824/05/12-2016 щодо дотримання поліцейськими дисципліни і законності, викоренення та попередження надзвичайних подій за їх участю та корупційних діянь серед особового складу, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у недотриманні обмежень і заборон, передбачених законодавством, використанні своїх службових повноважень, пов`язаних з можливим одержанням неправомірної вигоди, скоєнні вчинку, який підриває авторитет Національної поліції і є несумісним з подальшим проходженням служби, старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського області майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в Національній поліції України "по виходу з лікарняного" - як винесений упереджено та із неповнотою службового розслідування, яка проявилася у твердженні посадової особи стосовно позивача та відображає думку про те, що ОСОБА_1 винуватий у скоєні злочину, тоді як його вина у скоєнні злочину не була попередньо доведена відповідно до закону та вказане твердження посадової особи передумовлюють оцінку фактів судовим органом та не убезпечують позивача як обвинувачену особу від порушень права на справедливий суд цим упередженим твердженням, закладеним у матеріалах службового розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно позивача згідно наказу № 1114 від 19 липня 2016 року, підписаного начальником ГУНП в Донецькій області генералом поліції третього рангу Аброськиним В.В., було проведене службове розслідування, яке було закінчено 17 серпня 2016 року. До липня 2019 року позивач не був ознайомлений із результатами цього службового розслідування, хоча неодноразово звертався до відповідача з приводу ознайомлення із висновком службового розслідування та матеріалами цього службового розслідування. Згодом на підставі оскаржуваного висновку службового розслідування позивача було звільнено із роботи. Вважаючи такі дії відповідача по складанню висновку службового розслідування протиправними, звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення останнім норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначено, що висновок Донецького окружного адміністративного суду, який став підставою для відмови у відкритті провадження у справі, є неправильним, таким, що не відповідає фактичним обставинам. Матеріали службового розслідування, яке є предметом спору у цій справі, є основною похідною, що в подальшому стало підставою звільнення позивача - порушення прав, свобод та інтересів, а його результати зафіксували певні обставини та цей документ фактично був покладений в накази про звільнення, отже спір підлягає вирішенню адміністративним судом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 2 статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункту 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановлений законом".

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як вбачається з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, рішенням суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України може бути як нормативно-правовий акт, так і правовий акт індивідуальної дії.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Відповідно, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених цим суб`єктом при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо при цьому позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші утиски прав чи свобод.

Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що висновок службового розслідування безпосередньо не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру - він лише фіксує певні обставини та не є документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій.

Питання правомірності та обґрунтованості висновку службового розслідування є предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

Як вбачається з постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, прийнятої за результатом розгляду адміністративної справи № 805/4260/16-а за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання дій незаконними, визнання незаконними наказів, стягнення заробітної плати, стягнення моральної шкоди, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 12 березня 2019 року, зазначений висновок був предметом оцінки Донецьким окружним адміністративним судом під час розгляду позовних вимог позивача про визнання незаконним наказу ГУНП в Донецькій області від 14 вересня 2016 року № 1453, на підставі якого позивач був звільнений з посади старшого інспектора Мар`їнського відділення поліції Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 813/1183/16, від 5 квітня 2019 року у справі № 817/3305/15, що в контексті ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковою для врахування судом.

Також тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

У зазначених рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що висновок службового розслідування не є рішенням у розумінні ст. 19 КАС України, отже цей адміністративний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.241, ч.5 ст.250, ст.310, ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року у справі № 200/9617/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 22 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів: І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук