Справа № 640/1437/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2019 року № 640/1437/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «РАПІД»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про скасування рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київська виробнича компанія «РАПІД» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), якому просить:

- скасувати рішення № від 28.11.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Роз`яснено сторонам, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Посилається на те, що позивачем було несвоєчасно сплачено ЄСВ, внаслідок чого застосування до ПАТ «Київська виробнича компанія «Рапід» штрафних санкцій є цілком правомірним.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2018 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску:

- 033576309, яким до позивача на підставі ч.10 та п.2 ч.1 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штраф у розмірі 111 271,90 грн (10% до 01.01.2015) за період з 21.05.2014 до 15.01.2015; у розмірі 510 731,70 грн (20% з 01.01.2015) за період з 21.01.2015 до 07.09.2015 та нараховано пеню в сумі 57303,12 грн.

Суть спору полягає в тому, що, на переконання позивача, оскільки платіжні доручення були здані ним до установи банку у визначений строк, однак не перерахування ЄСВ відбулось з вини банку, то, відповідно, застосування до платника податків штрафних (фінансових) санкцій, не може бути обґрунтованим.

Позиція контролюючого органу, в свою чергу, зводиться до того, що грошові кошти у формі ЄСВ не були забезпечені своєчасним надходженням до бюджету безпосередньо від позивача, внаслідок чого відповідальність за несвоєчасну сплату ЄСВ має бути персоналізована - в особі ПАТ «Київська виробнича компанія «Рапід».

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 5, 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 N 2464-VI окрім іншого передбачено, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Згідно до пункту 7 статті 9 Закону № 2464, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, а також відповідальність суб`єктів переказу, загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року N 2346-III (далі - Закон N 2346-III).

Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року N 2346-III (далі - Закон N 2346-III) переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Пунктом 1.30 статті 1 цього Закону встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону № 2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до підпункту 16.5.2 пункту 16.2 статті 16 Закону № 2346-III днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Положенням пункту 22.4 статті 22 Закону N 2346-III передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вимоги пункту 22.4 статті 22 Закону N 2346-III узгоджуються з положеннями пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, згідно з яким за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом № 2346-III з вини банку, такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язано з моментом подання ним до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому за порушення строку зарахування обов`язкових платежів до бюджетів або державних цільових фондів з вини банку платник податків не несе відповідальність.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в Постанові від 07.09.2018 р. №К/9901/50540/18.

Як вже зазначалось, в оскаржуваному Рішенні про застосування штрафних санкцій вказано два періоди нарахування штрафних санкцій, а саме: з 21.05.2014 року по 15.01.2015 року та з 21.01.2015 року по 07.09.2015 року.

Тобто, за даними інформаційної системи Відповідача, Позивач мав недоїмку впродовж терміну з 21 травня 2014 року по 07 вересня 2015 року, що власне і стало підставою для нарахування суми штрафних санкцій і пені.

Судом встановлено, що з метою сплати коштів по ЄСВ за серпень, вересень, жовтень 2014 року позивачем до ПАТ «АКБ «Київ» були подані наступні платіжні доручення.

В рахунок сплати ЄСВ за серпень 2014 року:

- № РА08374 від 04 вересня 2014 року на суму 45000, 00грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 04.09.2014 року);

- № РА08467 від 05 вересня 2014 року на суму 40000, 00грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 05 вересня 2014 року);

- № РА08676 від 10 вересня 2014 року на суму 942, 26 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 10 вересня 2014 року);

- № РА08677 від 10 вересня 2014 року на суму 2000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 10 вересня 2014 року);

- № РА08689 від 10 вересня 2014 року на суму 1850, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 10 вересня 2014 року);

- № РА08690 від 10 вересня 2014 року на суму 11000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 10 вересня 2014 року).

Загалом за серпень - 100762, 26 грн.

В рахунок сплати ЄСВ за вересень 2014 року:

- № РА08909 від 12 вересня 2014 року на суму 66500, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 12 вересня 2014 року);

- № РА09180 від 17 вересня 2014 року на суму 43000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 17 вересня 2014 року);

- № РА09272 від 18 вересня 2014 року на суму 26000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 18.09.2014 року);

- №РА09319 від 19 вересня 2014 року на суму 33000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 19 вересня 2014 року);

- № РА09497 від 23 вересня 2014 року на суму 26 000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 23 вересня 2014 року);

- № РА09765 від 30 вересня 2014 року на суму 6689, 00грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 30 вересня 2014 року).

Загалом за вересень - 214189,00 грн.

В рахунок сплати ЄСВ за жовтень 2014 року:

- № PA10880 від 20 жовтня 2014 року на суму 17000, 00 грн. (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 20 жовтня 2014 року);

- № РА11575 від 04 листопада 2014 року на суму 53000, 00 (прийнято до виконання ПАТ «АКБ «Київ» 04 листопада 2014 року).

Загалом за жовтень - 70000,00 грн.

Всього по вказаним платіжним дорученням, направленим на оплату до ПАТ «АКБ «Київ» сума ЄСВ складає 384951,26 грн.

Крім того, наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень підтверджується, що з метою сплати ЄСВ через ПАТ «Міський комерційний банк» позивачем були складені та подані до банківської установи наступні платіжні доручення:

- №РА04349 від 14.05.2014 року на суму 25000 грн, з призначенням платежу - оплата ЄСВ за квітень 2014 року;

- №РА04379 від 15.05.2014 на суму 40000,00 грн з призначенням платежу - оплата ЄСВ за квітень 2014.

Загалом по вказаним платіжним дорученням, направленим позивачем на оплату до ПАТ «Міський комерційний банк» сума ЄСВ складає 65000 грн.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 8.1 ст. 8, підпункту 16.5.2. п. 16.2. ст. 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

В порушення наведених норм ПАТ «Міський комерційний банк» виконав платіжні доручення Позивача від 14 та 15 травня 2014 року лише 22 травня 2014 року, а ПАТ «АКБ «КИЇВ» взагалі не списав та не перерахував кошти за отриманими платіжними дорученнями, що підтверджується листом-відповіддю ПАТ «АКБ «КИЇВ» №08.1.1/1143 від 02 жовтня 2014 року, в якому зазначено, що у зв`язку із недостатністю коштів на кореспондентському рахунку Банк не виконав перелічені платіжні доручення, отримані ним на виконання від Позивача на дату до 19 вересня 2014 року та повідомив, що всі невиконані розрахункові документи клієнтів виконуються в порядку черговості по мірі накопичення коштів на кореспондентському рахунку Банку.

За таких обставин суд приходить до висновку про помилковість доводів контролюючого органу щодо наявності в діях позивача вини, яка виразилась у несвоєчасній сплати ЄСВ, внаслідок чого застосування до позивача штрафних санкцій і пені є неправомірним.

В той же час, приходячи до переконання про протиправність оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій, як наслідок, наявності підстав для його скасування, суд приймає до уваги наступне.

Як вже зазначалось, оскаржуваним рішенням № від 28.11.2018, до позивача застосовано штраф:

- 10% (до 01.01.2015) в сумі 111 271,90 грн за період з 21.05.2014 до 15.01.2015;

- 20% (з 01.01.2015) в сумі 510731,70 грн за період з 21.01.2015 до 07.09.2015;

- Та застосовано пеню в сумі 57 303,12 грн, що являє собою 0,1% суми недоїмки.

Тобто, зі змісту вказаного рішення є можливим дійти висновку, що:

- за період з 21.05.2014 до 15.01.2015 позивачем не було сплачено (не перераховано) або несвоєчасно сплачено ЄСВ в сумі 1 112 719 грн, адже штраф становить 111 271,90, тобто 10% від вказаної суми;

- за період з 21.01.2015 до 07.09.2015 позивачем не було сплачено (не перераховано) або несвоєчасно сплачено ЄСВ в сумі 2 553 688,50 грн, адже штраф становить 510 731,70, тобто 20% від вказаної суми;

- за позивачем обліковується недоїмка по ЄСВ в сумі 57 303 120 грн, адже нарахована пеня становить 0,1% від вказаної суми, тобто 57303,12 грн.

Однак, як зазначено в позовній заяві, передумовою виникнення спірних правовідносин стали обставини несвоєчасного перерахування ЄСВ позивачем з вини банку в сумі лише 384951,26 грн за серпень - жовтень 2014 (ПАТ «АКБ «Київ») та в сумі 65000,00 грн за квітень 2014 (ПАТ «Міський комерційний банк»).

Тобто, згідно пояснень позивача, загальна сума несвоєчасно перерахованого з вини банку ЄСВ становить 449 951,23 грн, що є значно меншим від сум, які наведені в оскаржуваному рішенні.

Зважаючи на встановлену невідповідність в сумах несвоєчасно сплаченого ЄСВ, ухвалою від 29.08.2019 витребувано у Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «РАПІД» та Головного управління ДФС у м. Києві пояснення і детальний розрахунок з письмовими доказами на їх підтвердження, щодо нарахування та сплати ЄСВ:

- за період з 21.05.2014 до 15.01.2015 в сумі 1 112 719 грн;

- за період з 21.01.2015 до 07.09.2015 в сумі 2 553 688,50 грн;

- в сумі 57 303 120 грн, на яку нараховано 0,1% пені.

Відповідачем ухвала суду отримана 09.10.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №918.

В той же час, ГУ ДФС у м. Києві на власний розсуд не виконано вимог ухвали від 29.08.2019, адже 15.10.2019 за підписом представника ГУ ДФС у м. Києві Ю.Білецької до суду подано письмові пояснення, які є копією відзиву та містять в собі виключно цитування норм права які регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, до письмових пояснень представником відповідача надані роздруківки баз даних контролюючого органу щодо адміністрування ЄСВ позивача.

Відповідно до наданих роздруківок баз даних контролюючого органу щодо адміністрування ЄСВ позивача, з урахуванням наданих позивачем на вимогу ухвали суду від 29.08.2019 пояснень та розрахунку штрафної санкції судом встановлено, що підставою для висновку контролюючого органу про наявність у позивача заборгованості з ЄСВ за період з 21.05.2014 до 15.01.2015 в сумі 1 112 719 грн та за період з 21.01.2015 до 07.09.2015 в сумі 2 553 688,50 грн, стали наступні обставини.

Так, відповідач, з метою погашення суми недоїмки із сплати ЄСВ за серпень - жовтень місяці 2014 року, яка утворилась з вини банку, направляв поточні платежі Позивача з ЄСВ на оплату інших звітних періодів. При цьому, ч. 8 розділу 6 Наказу №449 від 20 квітня 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування» передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Як наслідок, в кожному звітному періоді по вересень місяць 2015 року, створювалася по суті нова недоїмка, оскільки сплачувані Позивачем грошові суми призначались для оплати саме нарахованого ЄСВ за відповідний звітний період. Такі суми недоїмок Відповідач кожного разу рахував, як нове правопорушення та нараховував штрафи по кожному звітному періоду, які у підсумку склали той загальний розмір, який і був вказаний у Рішенні про застосування штрафних санкцій.

Між тим, положення ч. 8 розділу 6 Наказу №449 від 20 квітня 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску загальнообов`язкове державне страхування» визначають вичерпний перелік дій контролюючого органу зі сплаченими Позивачем коштами - погашення податкового боргу за рахунок поточних платежів і не передбачають застосування відповідальності до Позивача внаслідок вчинення таких дій контролюючим органом, що в сукупності свідчить на користь протиправності оскаржуваного рішення №.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № від 28.11.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «Рапід» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 189,60 грн (десять тисяч сто вісімдесят дев`ять грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» (ідентифікаційний , адреса: 02099, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗРОШУВАЛЬНА, будинок 7).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М.КИЄВІ (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович