Справа № 324/187/17 (2-а/324/13/2017)
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №324/187/17 (2-а/324/13/2017)

адміністративне провадження №К/9901/8/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Міністерства оборони України

на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 27.07.2017 (головуючий суддя Каретник Ю.М.) та

постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Ясенової Т.І., суддів Суховарова А.В., Головко О.В.)

у справі № 324/187/17 (2-а/324//13/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

І. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Департамент фінансів МО України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок поранення, контузії, їх наслідків та захворювань, повязаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у відповідності зі статтею16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008;

2. Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 27.07.2017 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 13.09.2016 про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянутита прийняти в установленому порядку рішення за заявою ОСОБА_1 від 13.09.2016 про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено

3. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 скасовано рішення суду першої інстанції. Позов задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, контузії, їх наслідків та захворювань, повязаних із виконанням ним обов`язків військової служби при пере6буванні в країнах де велись бойові дії у відповідності зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

4. У касаційній скарзі відповідач із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач брав участь у бойових діях в складі обмеженого контингенту радянських військ з 01.10.1985 по 13.10.1986 на території Демократичної Республіки Афганістан.

6. У 1993 році під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано інвалідом III групи внаслідок поранення та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. II групу інвалідності встановлено 06.09.2016.

7. Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2373 від 30.05.2016 року) вогнепальне осколкове поранення (контузія головного мозку-1985 рік) та травма правого плеча колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 ), так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

8. Крім того, встановлено, що позивач правом на отримання суми відповідної страхової виплати не скористався, кошти не отримував.

9. Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.11.2016 № 97 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки він був звільнений з військової служби та інвалідність йому встановлено до набуття чинності Закону України від 4.04.2006 № 3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

10. Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання зазначеної виплати, однак суд не може зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, оскільки це буде втручання у виключні повноваження відповідача.

12. Зважаючи на те, що звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач по суті з урахуванням вимог законодавства, яке діяло на час первинного встановлення інвалідності позивача, не розглянув та відповідного рішення не прийняв, то необхідно зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

13. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач як військовослужбовець, який отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

14. Крім того, зазначив, що відповідач по суті розглянув звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги та прийняв відповідне рішення у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 97 від 11.11.2016, яким відмовив у призначенні грошової допомоги, у тому числі і позивачу, а тому вважав за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Відповідач в касаційній скарзі наголошує, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки минуло більше трьох років з дня виникнення у нього такого права. Зазначає, що суд апеляційної інстанції втрутився у повноваження відповідача зобов`язавши його призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу.

16. Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надходило.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

18. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

19. Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ) (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

20. 20.12.1991 було прийнято Закон № 2011-ХІІ, який було введено в дію 10.01.1992 постановою Верховної Ради України № 2012-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

21. З набранням чинності Закону № 2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього Закону, відповідно до якої, військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

22. Законом № 328-V статтю 16 Закону № 2011-ХІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».

23. Законом України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014 статтю 16 Закону 2011-ХІ викладено в новій редакції та доповнено статтями 16-1-16-4. Ця редакція діяла на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.

24. Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

25. Пунктами 4 та 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

- встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4);

- встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (пункт 5).

26. Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок № 975.

27. При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

28. Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

29. Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

30. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.11.2018 у справі № 759/5707/16-а.

31. Водночас, станом на 1993 рік (встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи) не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги такій категорії військовослужбовців.

32. Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи. II групу інвалідності встановлено позивачу 06.09.2016, отже з цієї дати у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

33. На день встановлення ІІ групи інвалідності позивачу діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

34. Відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

35. Зважаючи на те, що позивачу встановлено II групу інвалідності 06.09.2016 , а відмовлено йому у призначенні такої допомоги 11.11.2016, то позивач звернувся за вказаною допомогою межах строку передбаченого пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

36. Щодо доводів Міністерства оборони України, що суд апеляційної інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача, оскільки суд лише вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

37. Згідно із п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин). Приписами як частини 2 статті 162 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), так і частини 2 статті 245 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017) захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

38. Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання останньої, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до приписів Порядку № 975 та статті 16 Закону № 2011-ХІІ.

39. При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування апеляційним судом зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

40. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 336/2660/17 (2-а/336/285/2017).

41. Оскільки колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, то вважає за необхідне зазначити, що рішення суду першої інстанції правомірно скасовано судом апеляційної інстанції.

42. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 у справі № 324/187/17 (2-а/324//13/2017) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя О.П. Стародуб