Справа № 813/2371/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №813/2371/16

адміністративне провадження №К/9901/38407/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу №813/2371/16

за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури №1 до Львівської міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "А.В.М.-Інвест", за участю Заступника прокурора Львівської області про визнання протиправною та скасування ухвали, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Гулида Р.М., суддів: Ліщинського А.М., Улицького В.З.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Керівник Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасувати ухвалу №612 від 26.05.2016 року «Про погодження ТзОВ «А.В.М.-Інвест» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Шевській, 4».

2. Позовна заява мотивована тим, що земельна ділянка, про яку йдеться у спірній ухвалі, розташована на територіях, що віднесені до історичного ареалу міста Львова. На даній земельній ділянці знаходиться пам`ятка культурної спадщини національного значення. Як наслідок, відсутність категорії цільового призначення зумовить ситуацію, що на таку ділянку не поширюватиметься режим правової охорони як на землі історико-культурного призначення. Крім того, не зазначення в рішенні органу місцевого самоврядування цільового призначення земельної ділянки, на яку наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення, дає можливість потенційному землекористувачу для зловживань при виготовленні проекту землеустрою та визначенні цільового призначення такої ділянки.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року суд вирішив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що інформація про категорію земель зазначається у рішенні органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування, а не у спірній ухвалі, яка відноситься до стадії погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року суд вирішив:

5.1. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі №813/2371/16 - скасувати та винести нову, якою позов задовольнити.

5.2. Визнати протиправною та скасувати ухвалу №612 від 26.05.2016 року "Про погодження ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул . Шевській, 4".

6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відсутність посилання в оскаржуваній ухвалі на те, з якої категорії за цільовим призначенням надаватиметься земельна ділянка, зумовить ситуацію, коли на таку ділянку не поширюватиметься режим правової охорони як на землі історико-культурного призначення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Львівська міська рада звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

8. Касаційна скарга аргументована тим, що відповідач правомірно не вказав інформацію про категорію земель в оскаржуваній ухвалі №612 від 26.05.2016 року, оскільки така інформація має вказуватися у рішенні органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування, а не на стадії погодження місця розташування цієї ділянки.

9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року.

10. Верховний Суд ухвалою від 18 жовтня 2019 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

11. Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. 26.05.2016 року Львівською міською радою прийнята ухвала №612, якою погоджено ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місце розташування земельної ділянки та наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0359 га на вул. Шевській, 4 м. Львів в оренду терміном на 10 років для реставрації з переплануванням житлового будинку з відновленням первісної функції готелю та його обслуговування і влаштування дахової котельні за рахунок земель, що не надані у власність або користування.

13. Будинок, який розташований по вул. Шевській, 4 у м. Львові , належить до пам`яток архітектури національного значення, розташований в межах історичного ареалу та зони регульованої забудови міста, а також входить в ансамбль історичного центру Львова, внесеного до списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Вказане підтверджується Постановою Кабінету Міністрів України №878 від 26.07.2001 «Про затвердження Списку історичних населених місць України», а також Постановою Ради Міністрів Української PCP від 24.08.1963 №970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української PCP».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

15. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

16. Як передбачено ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст.144 Основного Закону України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року за №280/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, зокрема, вирішуються відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як передбачено ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зважаючи а викладене, колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала №612 від 26.05.2016 року "Про погодження ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Шевській, 4" була прийнята Львівською міською радою у межах повноважень, встановлених законодавством.

17. Разом з тим, у відповідності до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується учасниками судового процесу, що земельна ділянка на вул .Шевській , 4 , у м . Львові , відноситься до категорії земель історико-культурного призначення.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року № 1805-III, території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв - заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до статей 54, 150 Земельного кодексу України, статей 34-35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено особливий порядок відведення, зміни цільового призначення земельної ділянки, певний правовий статус, правовий режим використання та захист земельних ділянок, що знаходяться в межах історичного ареалу.

У зв`язку із викладеним суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки спірна земельна ділянка розташована на територіях, які віднесено до історичного ареалу міста Львова, не зазначення цільового призначення вказаної земельної ділянки в оскаржуваній ухвалі про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зумовить ситуацію, коли на таку земельну ділянку не поширюватиметься режим правової охорони, як на землі історико-культурного призначення. Дана обставина може спричинити можливості для потенційного землекористувача - TOB «А.В.М. - Інвест» для зловживань при виготовленні проекту землеустрою щодо визначення цільового призначення такої земельної ділянки.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що частиною І статті 20 Земельного кодексу України перебачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України, у клопотанні особи, яка зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, про надання дозволу на його виготовлення зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

Вказане спростовує доводи касатора про те, що лише в ухвалі органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою та відведення особі земельної ділянки зазначається її цільове призначення.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідача №612 від 26.05.2016 року "Про погодження ТзОВ "А.В.М.-Інвест" місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Шевській, 4" прийнята без врахування всіх критеріїв, визначених статтею 2 КАС України щодо рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

18. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

19. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

20. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

21. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

22. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Львівської міської ради - залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі №813/2371/16 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій