Справа № 260/956/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2019 рокум. Ужгород№ 260/956/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача Дубровська ОСОБА_2 ,

представника відповідачів 1,2 Чубелка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС в Закарпатській області, Мукачівський міський відділ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, здійснення нарахування та виплату матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 жовтня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 22 жовтня 2019 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС в Закарпатській області (далі відповідач 1, УМВС України в Закарпатській області), якою просить: 1) Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2005 та 2007 роки в сумі 2536,85 грн.; 2) Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 209502,96 грн.; 3) Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі його місячного грошового забезпечення на рік за 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роки.

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року залучено до участі в адміністративній справі в якості відповідача -2 Мукачівський міський відділ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі відповідач 2, Мукачівський МВ УМВС України в Закарпатській області).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 26 липня 2011 року звільнений з органів внутрішніх справ. При звільненні позивачу не проведено повний розрахунок а саме: не виплачено компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2005 та 2007 роки; не виплачена щорічна матеріальна допомога за 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роки. Такі дії позивач вважає протиправними, оскільки Кодекс законів про працю гарантував при звільненні виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки. Оскільки компенсація за невикористану відпустку при звільненні позивачу не виплачена, то він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати вказаної компенсації. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що у 2003,2004,2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роках йому не нараховувалася та виплачувалася належна матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, передбачена Указом Президента № 926/96 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ".

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві та запереченнях на відзив, просили суд їх задовольнити.

Відповідач - 1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що відповідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку у році звільнення, тобто за 2011 рік. Зазначає, що матеріальна допомога позивачу не надавалася у зв`язку із обмеженим фінансуванням з Державного бюджету України. Крім того, вказує, що позивач із рапортами про надання такої допомоги до керівництва УМВС України в Закарпатській області не звертався. Також, відповідач зазначає, що не передбачено порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівникам внутрішніх справ. Відтак, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідач - 2 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що згідно грошового атестату позивача заборгованості щодо виплати грошового забезпечення при звільненні не має, з відомостями вказаними в атестаті позивач ознайомлений під підпис. Зазначає, що позивач має право тільки на компенсацію за невикористану відпустку у році звільнення. Крім того, відповідач 2 вказує, що норми спеціального законодавства не передбачають виплати компенсації за час затримки розрахунку при звільненні працівника органів внутрішніх справ, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача-1 та 2 проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1994 року.

Наказом УМВС в Закарпатській області № 239 о/с від 23 липня 2011 року ОСОБА_1 оперуповноважений сектору карного розшуку Мукачівського міського відділу УМВС України в Закарпатській області звільнений з органів внутрішніх справ за п. 65 "а" (за віком) з 26 липня 2011 року.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен хто працює, має право на відпочинок. Зокрема це право забезпечується наданням оплачуваної щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення № 114).

Розділом VI вказаного Положення встановлено порядок надання відпусток рядовому і начальницькому складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 49 Положення № 114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

У відповідності до п. 51 Положення № 114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ УРСР, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Відповідно до пункту 52 Положення №114 чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року.

Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

Відповідно до п. 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як вбачається із змісту вищенаведеної норми, нею врегульовано лише питання виплати особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку. Однак даний пункт як і інші норми Положення не передбачають виплати такої компенсації за невикористані відпустки у попередніх роках, але, водночас, зазначеним Положенням не встановлено заборони виплачувати компенсацію за ці роки, тобто ним не врегульовано дане питання.

Таким чином, враховуючи, що нормами спеціального акту законодавства, який визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, а саме «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, не врегульовано питання виплати грошової компенсації особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану відпустку у роках, що передують року звільнення, суд дійшов до висновку, що до спірних правовідносин в цій частині підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, якими передбачено виплату грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки.

Зокрема, суд вважає, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року в адміністративній справі № 806/1309/17 та від 10 жовтня 2019 року у справі № 826/4108/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Також відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП.

Судом встановлено та підтверджується довідкою Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області від 22 листопада 2013 року № 36/26070, що позивачем не використано чергову відпустку за 2005 рік.

Крім того, відповідно до довідки Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області № 36/30/34 від 31 грудня 2017 року позивачем не використано чергову відпустку за 2007 рік.

Відтак, з урахуванням вислуги років, невикористана відпустка позивача за 2005 рік становить 37 діб та за 2007 рік 37 діб, що не заперечувалося представником відповідачів під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2005, 2007 роки підлягає задоволенню.

В той же час, суд зазначає, що оскільки у вказаний період позивач проходив службу у Мукачівському міському відділі (з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області, то компенсацію за невикористану відпустку необхідно стягнути саме з нього.

Визначаючи розмір компенсації за невикористану відпустку, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»: установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 7 Порядку № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до довідки Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 17 липня 2017 року № 5/608 грошове забезпечення позивача за 2005 рік становило 8857,19 грн. та за 2007 рік 15482,90 грн.

Відтак, розмір компенсації за невикористані 37 діб відпустки за 2005 рік, що підлягає стягненню на користь позивача становить 923,14 грн. (8857,19 : 355 календарних днів) х 37 днів) та за невикористані у 2007 році 37 діб відпустки 1613,71 грн. (15482,90 : 355 календарних днів) х 37 днів).

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівників органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, то застосуванню підлягають норми статей 116 та 117 КЗпП України, як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 26 квітня 2019 року у справі № 806/536/16 та від 10 квітня 2019 року у справі №820/1363/17.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП).

Враховуючи, що компенсація за невикористану відпустку при звільненні позивачу на момент звернення до суду не виплачена, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати вказаної компенсації, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається із довідки УМВС України в Закарпатській області від 31 липня 2017 року № 661/106/5-2017 грошове забезпечення за два календарні місяці роботи, що передує звільненню складає: за травень 2011 року 2054,12 грн. та за червень 2011 року 2476,74 грн. Кількість робочих днів у травні-червні 2011 року складає 39 днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 116,17 грн. (4530,86 / 39 роб. дні).

Як вже встановлено судом, позивача звільнено з органів внутрішніх справ 26 липня 2011 року.

Таким чином, період затримки виплати компенсації за невикористані відпустки з дня звільнення позивача 26 липня 2011 року (останній день роботи) по день ухвалення рішення-18 жовтня 2019 року становить 2066 робочих дні.

Так, у липні 2011 року 4 роб. дні (з 26.07.2011 року по 31.07.2011 року); у серпні 2011 року 22 роб. дні, у вересні 2011 року 22 роб.дні, у жовтні 2011 року 21 роб.день, у листопаді 2011 року 22 роб. дні; у грудні 2011 року 22 роб.дні.

З 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року 251 роб.дні; з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року 251 роб.дні; з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року 251 роб.дн; з 01 січня 2015 по 31 грудня 2015 року 251 роб.день; з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року 251 роб.день; з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року 249 роб.день; з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року 250 роб.дні.

У січні 2019 року - 21 роб.день, у лютому 2019 року 20 роб. дні; у березні 2019 року 20 роб.дні; у квітні 2019 року 21 роб.дні; у травні 2019 року 21 роб.дні; у червні 2019 року 18 роб.дні; у липні 2019 року 23 роб.дні; у серпні 2019 року 21 роб.дні; у вересні 2019 року 21 роб.дні; з 01 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року 13 роб.дні.

З урахуванням викладеного, стягненню з Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 240007,22 грн. (116,17 х 2066 роб. дні).

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату на користь позивача матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роки суд зазначає наступне.

Абзацом 4 ст. 2 Указу Президента України "Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" від 04.10.1996 № 926/96 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, затвердженої наказом МВС України від 01.11.2003 № 1236 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що фактичні витрати на матеріальну допомогу, відповідно до вимог бюджетного законодавства, проводяться в межах затвердженого фонду оплати праці та вказано про те, що підставою для виплати грошового забезпечення (окладів, надбавок, доплат тощо) є наказ керівника.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що для стягнення матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік не має підстав, оскільки в матеріалах справи відсутні накази щодо виплати матеріальної допомоги позивачу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Законів України від 26 грудня 2002 року № 380-IV «Про Державний бюджет України на 2003 рік» (стаття 59), від 27 листопада 2003 року № 1344-IV «Про Державний бюджет України на 2004 рік» (стаття 78), від 23 грудня 2004 року № 2285-IV «Про Державний бюджет України на 2005 рік» (стаття 73), від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (стаття 75), від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (стаття 69), від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (стаття 65) установлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - працівників) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

В той же час, Указ Президента від 04 жовтня 1996 року № 926/96 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати працівників органів внутрішніх справ" по відношенню до спеціальних законів з бюджетного регулювання є підзаконним нормативно-правовими актом.

Відтак, з вищенаведених норм вбачається, що виплата матеріальної допомоги є правом, а не обов`язком керівника державного органу та залежить від затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Крім того, вказаний Указ Президента від 04 жовтня 1996 року № 926/96 втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року N 1234/2007.

Разом з тим, 07 листопада 2007 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова № 1294).

Відповідно до п. 2 вказаної Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499).

Вказаною інструкцією визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Однак, позивач вимоги про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення не ставить.

На підставі наведеного, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 2003-2011 роки необхідно відмовити.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак суд враховує, що в даній справі обов`язок доказування правомірності своїх дій та прийнятого рішення покладено на відповідачів. Мукачівським МВ УМВС в Закарпатській області не доведено наявність законних підстав для невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку при звільненні, у зв`язку з цим позивач має право на має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати вказаної компенсації, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В той же час, відповідачами доведено відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги за 2003-2011 роки, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, буд. 13, ), Мукачівський міський відділ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (89600, Закарпатська обл., місто Мукачеве, вул. Ярослава Мудрого, будинок 8, код. ) про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку,середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, здійснення нарахування та виплату матеріальної допомоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (89600, Закарпатська обл., місто Мукачеве, вул. Ярослава Мудрого, будинок 8, код. ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2005 рік тривалістю 37 діб у розмірі 923,14 грн. (дев`ятсот двадцять три гривні чотирнадцять копійок) та за 2007 рік тривалістю 37 діб у розмірі 1613,71 грн. (одна тисяча шістсот тринадцять гривень сімдесят одна копійка) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

3. Стягнути з Мукачівського міського відділу (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (89600, Закарпатська обл., місто Мукачеве, вул. Ярослава Мудрого, будинок 8, код. ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 липня 2011 року по 18 жовтня 2019 року у розмірі 240007,22 грн. (двісті сорок тисяч сім гривень двадцять дві копійки), з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяН.Д. Маєцька