Справа № 161/4435/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8993/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора 1-ї роти УПП у м. Бориспіль Минова Олександра Анатолійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Філюк Л.І.,м.Луцьк) від 17 липня 2019 року у справі № 161/4435/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти УПП у м. Бориспіль Минова Олександра Анатолійовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора 1-ї роти УПП у м. Бориспіль Минова Олександра Анатолійовича, в якому просив визнати протиправними дії поліцейського 1-ї роти УПП у м.Бориспіль Минова О.А. та скасувати постанову серії АР №786743 від 11 травня 2017 року в справі про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що рішенням відповідача його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з чим позивач не погоджувався.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2019 року позов задоволено частково: скасовано постанову серії АР №786743 від 11 травня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП; провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрито; в решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, інспектор 1-ї роти УПП у м. Бориспіль Минов Олександр Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на те, що позивач пропустив строк на звернення до суду з адміністративним позовом. Апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано поновив позивачу строк на звернення до суду, а доводи ОСОБА_1 щодо поважності таких причин вважає неправдоподібними та не підтвердженими достовірними та допустимими доказами.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 11 травня 2017 року інспектором 1-ї роти УПП у м. Бориспіль Миновим Олександром Анатолійовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №786743, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн..

Позивач зазначав, що згаданої постанови не отримував, та взагалі на місці події не перебував. Про оскаржену постанову дізнався лише після отримання постанови від державного виконавця ВП №58347840 про відкриття виконавчого провадження. 12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про видачу копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності АР №786743 від 11 травня 2017 року та після ознайомлення з її змістом одразу ж звернувся до суду.

Поновлюючи строк на подання адміністративного позову суд першої інстанції вказав, що позивач, з огляду на надані ним письмові докази, не отримував копії оскарженої постанови, а відтак своєчасно не міг оскаржити її в суд.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не місять жодних доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч.1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи позивач зазначав, що не отримував копію оскарженої постанови, а ознайомився з її змістом лише 12 березня 2019 року, звернувшись до державного виконавця. На підтвердження цього позивач надав суду першої інстанції відповідний лист. Цим доводам заперечував відповідач, який просив залишити позов ОСОБА_1 без розгляду з огляду на те, що позивачу було надіслано оскаржену ним постанову поштою, на підтвердження чого суб`єкт владних повноважень надав список згрупованих поштових відправлень-листів №2164, згідно якого поштове відправлення з копією постанови, адресоване позивачу, зазначене з штриховим ідентифікатором №172. Разом з тим, перевірити факт отримання позивачем поштового відправлення є неможливо, оскільки такий ідентифікатор не зареєстрований у базі даних Укрпошти, а письмових повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень чи їх копій відповідач не надав.

Отже, беззаперечних доказів, які підтверджували б факт отримання позивачем оскарженої ним постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у матеріалах справи немає, а відтак судом першої інстанції обґрунтовано поновлено строк на подання до суду позовної заяви.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

В розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відтак його вина є недоведеною.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора 1-ї роти УПП у м. Бориспіль Минова Олександра Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2019 року у справі № 161/4435/19 - без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська