Справа № 140/264/17
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №140/264/17

адміністративне провадження №К/9901/24040/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Немирівського районного суду Вінницької області (суддя Науменко С. М.) від 14 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Полотнянко Ю. П., судді: Загороднюк А. Г., Драчук Т. О.) від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - Тульчинське ОУПФУ Вінницької області), у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_3 пенсії нижче від мінімального прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законами України про державний бюджет;

- зобов`язати Тульчинське ОУПФУ Вінницької області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці, починаючи з 17 вересня 2015 року, з врахуванням проведених виплат та не нижчу від мінімального прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу Тульчинського ОУПФУ Вінницької області задоволено частково. Постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог за період з 17 вересня 2015 року по 31 липня 2016 року. Адміністративний позов в цій частині залишено без розгляду. В решті постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Приймаючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки в ОСОБА_3 страховий стаж становить 22 роки, то розмір її пенсії за віком визначається пропорційно набутому страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, у зв`язку з чим дії Тульчинського ОУПФУ Вінницької області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії позивачці є протиправними. Водночас, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачкою пропущено встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, а тому позовні вимоги за період з 17 вересня 2015 року по 31 липня 2016 року підлягають залишенню без розгляду.

Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, Тульчинське ОУПФУ Вінницької області подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просило скасувати постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування касаційної скарги Тульчинське ОУПФУ Вінницької області зазначило, що пенсійним органом ОСОБА_1 на законних підставах призначена та виплачується пенсія в порядку та у розмірі, що передбачений чинним законодавством. В свою чергу, відсутність у позивачки необхідного страхового стажу позбавляє відповідача можливості виплачувати їй пенсію у розмірі, не меншому ніж прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 липня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 23 жовтня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 України (у редакції Закону № 2147-VIII) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ у Немирівському районі Вінницької області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), з урахуванням державної адресної допомоги у загальному розмірі 949,00 грн.

Страховий стаж позивачки складає 22 роки 04 місяця 24 дні.

Відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було збільшено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 949,00 грн. до 1074,00 грн.

На підставі викладеного, 26 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про підвищення та перерахунок пенсії відповідно до прожиткового мінімуму.

Листом від 27 січня 2017 року № А-6 Тульчинське ОУПФУ Вінницької області повідомило позивачку про відсутність підстав для підвищення та перерахунку розміру її пенсії, яку мотивував тим, що ОСОБА_1 має недостатній страховий стаж.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним адміністративним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що згідно з ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому суди дійшли висновку, що оскільки розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не є стабільним і встановлюється щорічно бюджетним законодавством, а виплата пенсії не підлягає обмеженню строком, дії відповідача по виплаті пенсії позивачці в розмірі, який є нижчим ніж встановлено законом, є неправомірними, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поряд з цим, у ст. 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (п. 6).

Правовідносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані нормами Закону № 1058-IV, ч. 1 ст. 26 якого встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено ч. 1 цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян»( далі - Постанова КМУ № 265), з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 25 березня 2014 року № 112, установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у п. 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

З огляду на вищенаведені норми Закону № 1058-IV та Постанови КМУ № 265, у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949 грн, виплачується за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, абз. 2 ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-IV установлено, що організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування, що базується на принципах, закріплених у ст. 7 цього Закону, серед яких має місце заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.

Ураховуючи, що страховий стаж позивачки є меншим, ніж стаж, передбачений ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, пенсія у розмірі 949 грн призначена та виплачується їй відповідачем у відповідності до законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 607/8511/17 та від 17 травня 2019 року у справі № 709/2410/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 340, 349, 351, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити, постанову Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тульчинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна

Судді: А. А. Єзеров

С. М. Чиркін