Справа № 420/1461/19
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2019 року

Київ

справа №420/1461/19

адміністративне провадження №К/9901/28424/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року

у справі № 420/1461/19

за заявою Громадської організації «Автостоянка «Промінь»

до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради

про визнання протиправними та скасування постанови та припису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просив: визнати протиправними та скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 26 лютого 2019 року № 013/19/118-вих та припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 12 лютого 2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року заяву Громадської організації «Автостоянка «Промінь» задоволено. Прийнято додаткове рішення, яким стягнуто з бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь Громадської організації «Автостоянка «Промінь» судові витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задоволено частково. Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року скасовано, прийнято нове, яким заяву Громадської організації «Автостоянка «Промінь» про ухвалення додаткового судового рішення по справі задоволено частково, стягнуто з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

10 жовтня 2019 року відповідачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року.

В касаційній скарзі наявне клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження в якому скаржник вказує на те, що копію оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції отримано 10 вересня 2019 року, що підтверджує копією поштового конверту.

Відповідно до ч. 2 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення, оскільки відповідач звернувся з касаційною скаргою у строк, що не перевищує 30 днів з моменту отримання ним копії оскаржуваного рішення.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому ч. 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 ст. 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження вищезазначених обставин позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 21/02/19ас укладений між ГО «Автостоянка «Промінь» та АО «Мітрас» 21 лютого 2019 року.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката до заяви додано опис послуг.

Таким чином, аналізуючи все вищенаведене, ураховуючи документи, надані представником позивача на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат за надання правничої допомоги підлягає сума у розмірі 2000 грн, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення по справі.

При постановлені рішення суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.

Крім того Верховний Суд у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Із вищевикладеного колегія суддів вбачає, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому ч. 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Положенням п. 2 ч. 2 зазначеної статті встановлено, що суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. ст. 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради строк на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №420/1461/19.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі №420/1461/19 за заявою Громадської організації «Автостоянка «Промінь» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування постанови та припису.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко