Справа № 480/492/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 р.Справа № 480/492/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

спеціаліста Марченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові в режимі відеоконференції із Зарічним районним судом м.Суми адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 24.05.19 року по справі № 480/492/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської міської ради, в якій просить суд: скасувати рішення "Про затвердження Положення про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають в процесі надання та споживання житлових послуг" від 26.09.2018 №3915-МР.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та співвласником багатоквартирного будинку за вказаною адресою. Зазначила, що в оскарженому рішенні визначено, що мешканці багатоквартирного будинку, а не співвласники, обирають так званого "представника мешканців", здійснюють управління майном співвласників будинку без їх доручення, що є порушенням вимог Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" . Крім того, зауважує, що спірні правовідносини урегульовані чинним законодавством, а тому рішення органу місцевого самоврядування не потребує.

15 травня 2019 рішенням Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської міської ради про скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправним та нечинним рішення Сумської міської ради "Про затвердження Положення про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають в процесі надання та споживання житлових послуг" від 26.09.2018 №3915-МР.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Відповідач, не погодившись із таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Стверджує, що Положенням про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають в процесі надання та споживання житлових послуг, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 26.09.2018 №3915-МР, визначено поняття представника мешканців багатоквартирного будинку, як мешканця, який на підставі рішення мешканців багатоквартирного будинку представляє інтереси та волевиявлення мешканців цього будинку для здійснення взаємодії з управителем у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Його діяльність спрямована на взаємодію мешканців будинку з управителем, збереження житлового фонду і дотримання технічних та санітарно-гігієнічних норм при утриманні і експлуатації будинків, споруд та прибудинкових територій; здійснення контролю за відповідністю житлових послуг їх кількісним та якісним показникам, що визначені відповідними договорами, нормативами, стандартами та правилами. Також Положенням передбачено, що представник будинку може обиратись лише у випадку необрання уповноваженої особи відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" або не створено ОСББ. Тобто право співвласників багатоквартирного будинку обрати уповноважену особу є першочерговим і лише у випадку необрання такої особи, через безініціативність співвласників або з інших причин, вже безпосередньо мешканцям будинку надана можливість обрати представника будинку. Вважає, що Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає споживачем не лише власника нерухомого майна в багатоквартирному будинку, а й іншого мешканця цього будинку, який користується об`єктом нерухомого майна будинку за згодою власника. Стверджує, що з метою забезпечення реалізації та захисту цих та інших визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги" прав мешканців багатоквартирних будинків, як споживачів житлової послуги, формування у громадян - членів територіальної громади міста Суми відповідального ставлення до утримання житла багатоквартирних будинків, підвищення їх активності та широкого залучення до участі у розвитку житлового фонду за місцем їх проживання, впровадження якісно нового рівня взаємовідносин у житлово-комунальній сфері та підвищення кількісних та якісних показників житлово-комунальних послуг, які отримують мешканці міста, було прийнято рішення №3915-МР від 26.09.2018 року, яке є законним та скасуванню не підлягає.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи та правомірність рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники відповідача в судовому засіданні, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумської міської ради VII скликання від 26.09.2018 № 3915-МР затверджено "Положення про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають у процесі надання та споживання житлових послуг" (далі Положення), яке було оприлюднене на сайті Сумської міської ради 04.10.2018.

Позивач ОСОБА_1 як співвласник квартири за адресою: АДРЕСА_1 та співвласник багатоквартирного будинку за вищезазначеною адресою, звернулася до суду за захистом своїх прав, зважаючи на те, що відповідач своїм рішенням від 26.09.2018 № 3915-МР грубо порушує її права як співвласника будинку на управління належною їй власністю.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Сумської міської ради № 3915-МР суперечить нормам чинного законодавства України та порушує права позивача як співвласника багатоквартирного будинку м. Суми, оскільки позбавляє її, наданих Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" та Цивільним кодексом України, прав брати участь в управлінні будинком у випадку відсутності реєстрації місця проживання у будинку, надаючи мешканцям будинку права не передбачені законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законами України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку", "Про житлово-комунальні послуги", "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про органи самоорганізації населення".

За приписами ч. 6 ст. 140 Конституції України сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Повноваження органів місцевого самоврядування визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

У відповідності до ст. 14 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні в місті (у разі їх створення) ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Правовий статус, порядок організації та діяльності органів самоорганізації населення за місцем проживання визначаються законом.

З огляду на зазначену норму, колегія суддів вказує на те, що порядок організації, діяльність та правовий статус органу самоорганізації населення за місцем проживання, у тому числі багатоквартирного будинку визначаються законом, а не органом місцевого самоврядування.

При цьому, законом повинні бути врегульовані правовий статус і діяльність органу самоорганізації населення за місцем проживання з будь-якого питання, у тому числі і для вирішення питань, що виникають у процесі надання та споживання житлових послуг.

Зазначенне узгоджується з положеннями Глави І Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яка визначає повноваження сільських, селищних, міських рад.

З аналізу наведених норм вбачається відсутність повноважень органу місцевого самоврядування щодо визначення правового статусу, порядку організації та діяльності мешканців багатоквартирних будинків для вирішення питань, що виникають у процесі надання та споживання житлових послуг.

Крім зазначеного, правові засади самоорганізації мешканців багатоквартирних будинків визначені Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у Сумської міської ради не було а ні підстав, а ні необхідності врегульовувати правовідносини, щодо самоорганізації мешканців багатоквартирних будинків для вирішення питань, що виникають у процесі надання та споживання житлових послуг.

Відповідно до ст. 4 "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" співвласники мають право, у тому числі: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання.

Форми управління багатоквартирним будинком визначені статтею 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку", згідно якої управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).

З огляду на зазначені положення, брати участь в управлінні будинком мають право власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, а інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, Сумська міська рада Положенням про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають в процесі надання та споживання житлових послуг, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 26.09.2018 №3915-МР, визначила поняття мешканця багатоквартирного будинку, як фізичну особу, яка постійно, або тимчасово проживає та має реєстрацію місця проживання (місця перебування) у багатоквартирному будинку.

Також в Положенні визначено поняття представника мешканців багатоквартирного будинку, як мешканця, який на підставі рішення мешканців багатоквартирного будинку представляє інтереси та волевиявлення мешканців цього будинку для здійснення взаємодії з управителем у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Отже, Положення наділяє мешканців правами приймати участь у загальних зборах мешканців багатоповерхового будинку та самостійно, без згоди співвласників будинку, приймати рішення, у тому числі обирати та відкликати представника мешканців.

ОСОБА_1 , яка є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зареєстрована за вказаною адресою, а тому позбавляє позивача, як власника квартири на реалізацію наданих законом прав

При цьому, Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирного будинку» не наділяє мешканців будинку (окрім власників/співвласників) правом самостійно брати участь в управлінні будинком.

А перелік повноважень зборів співвласників не є вичерпним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, в тому числі і тих, що зазначені в п. 1.3 та 3 Положення і які відповідач відносить до повноважень представника мешканців будинку, а саме: представляти інтереси мешканців будинку перед управителем; отримувати в установленому порядку від управителя інформацію, довідки, звіти, пов`язані з обслуговуванням будинку; вносити пропозиції щодо поліпшення роботи виконавців житлових послуг, які є обов`язковими до розгляду вказаними суб`єктами, отримувати від управителя інформацію щодо змін чинного законодавства в сфері житлово-комунального господарства, вносити обґрунтовані пропозиції у формування розпорядником бюджетних коштів титульних списків з капітального ремонту житлових будинків, в т. ч. шляхом співфінансування.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За приписами ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право володіння майном передбачає право власника, у тому числі, на управління майном.

Колегія суддів зауважує, що жоден нормативно-правовий акт не передбачає обов`язкової реєстрації місця проживання за місцем права власності.

Тобто, у випадку відсутності реєстрації місця проживання у будинку, сам власник квартири позбавлений можливості реалізувати надане Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" та Цивільним кодексом України право брати участь в управлінні будинком.

Отже, зазначене Положення позбавляє власників квартир та нежитлових приміщень на реалізацію наданих законом прав у випадку відсутності реєстрації їх місця проживання у будинку та наділяє мешканців правами приймати участь у загальних зборах мешканців багатоповерхового будинку та самостійно, без згоди співвласників будинку, приймати рішення, у тому числі обирати та відкликати представника мешканців.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення понять та надання прав мешканцям і представнику мешканців самостійно брати участь в управлінні будинком суперечать вимогам Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирного будинку" та порушує права ОСОБА_1 , яка є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однак не зареєстрована за вказаною адресою.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних доказів на обґрунтування правомірності прийняття рішення рішення "Про затвердження Положення про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають в процесі надання та споживання житлових послуг" від 26.09.2018 №3915-МР.

Доводи апелянта про те, що згідно пункту 1.2 оскаржуваного Положення представник будинку може обиратись лише у випадку необрання уповноваженої особи відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" або не створено ОСББ, тобто право співвласників багатоквартирного будинку обрати уповноважену особу є першочерговим і лише у випадку необрання такої особи, через безініціативність співвласників або з інших причин, вже безпосередньо мешканцям будинку надана можливість обрати представника будинку, а тому права співвласників не є порушеними, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що права позивача не повинні ставитися в залежність від обрання чи необрання уповноваженої особи, а тим більше від ініціативності чи безініціативності позивача.

Крім того, Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначені повноваження органу місцевого самоврядування у разі необрання уповноваженої особи.

Так, згідно з п. 5 ст. 13 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово- комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом.

У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

У період від оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали відповідні послуги до початку проведення конкурсу.

Якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.

У разі зміни форми управління багатоквартирним будинком або обрання іншого управителя виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій має здійснити остаточне нарахування плати за послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих послуг.

Таким чином, Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначає повноваження органу місцевого самоврядування, якщо співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, а саме: призначити на конкурсних засадах управителя і підписати з ним договір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що в багатоквартирному будинку або скликаються збори співвласників, які обирають управителя, або створюється ОСББ, або орган місцевого самоврядування призначає управителя. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» чітко визначає, що повинна робити міська рада в тих будинках, в яких співвласники не визначилися з формою управління та фактично самоусунулися від реалізації належних їм прав, передбачених Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в тому числі від права обрання уповноваженої особи співвласників, залишаючи питання якості житлової послуги на розсуд надавачів цих послуг.

Доводи апелянта про відсутність порушення в даному випадку прав ОСОБА_1 як співвласника колегія суддів відхиляє з огляду на те, що права позивача, як співвласника багатоквартирного будинку не повинні ставитися в залежність від обрання чи необрання уповноваженої особи, а тим більше від моєї ініціативності чи безініціативності.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, колегія суддів вказує на необхідність захистити права позивача та погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Сумської міської ради "Про затвердження Положення про самоорганізацію мешканців багатоквартирних будинків міста Суми для вирішення питань, що виникають в процесі надання та споживання житлових послуг" від 26.09.2018 №3915-МР, яке підлягає скасуванню.

Колегія суддів враховує ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними та такими, що підлягають задоволенню .

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 480/492/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 22.10.2019 року