Справа № 815/6886/15
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6886/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача - Єнчевої О.О. (згідно ордеру),

представника відповідача - Поліщук Д.О. (за довіреністю),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 15 вересня 2015 року та № від 30 жовтня 2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 15 вересня 2015 року, № від 30 жовтня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року касаційні скарги Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Супровідним листом від 12.06.2019 року №815/6886/15/27926/19 Верховним Судом справу №815/6886/15 направлено до Одеського окружного адміністративного суду.

20 червня 2019 року за вх. №22126/19 вказана адміністративна справа №815/6886/15 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді Вовченко О.А.

Ухвалою суду від 22 червня 2019 року прийнято до провадження адміністративну справу №815/6886/15 за позовом ОСОБА_1 , визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу та призначено підготовче засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додатковий договір №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався сплатити 20000 дол. США заборгованості за кредитним договором, а ПАТ «Дельта Банк» - здійснити прощення (анулювання) боргу на суму в розмірі 635640,29 грн. 27 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено додатковий договір №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27 червня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався сплатити 80000 дол. США заборгованості за кредитним договором, а ПАТ «Дельта Банк» - здійснити прощення (анулювання) боргу на суму в розмірі 1618627,59 грн. З 01.09.2015 року по 04.09.2019 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №1900/15-54-17-01/ від 04.09.2015 року, в якому встановлено порушення: не надання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та заниження суми податку на доходи фізичних осіб, донарахуванню підлягає 382981,94 грн. податку на доходи фізичних осіб. Позивач зазначає, що саме ПАТ «Дельта Банк» виступав податковим агентом за здійсненою операцією, а тому зобов`язаний був подати до податкового органу звітність за формою 1ДФ, до якої включити суму доходу у вигляді анулювання боргу ОСОБА_1 . Також, за додатковим договором №1 від 20.01.2014 р. позивачем сплачено на користь ПАТ «Дельта Банк» 20000 доларів США, а за додатковим договором №2 від 27.03.2014р. - 80000 доларів США, у зв`язку з чим погашено заборгованість зі сплати основного боргу (заборгованості за тілом кредиту), а тому грошові кошти, щодо яких ПАТ «Дельта Банк» було здійснено процедуру прощення, за своєю природою не є основною сумою боргу за кредитом (тілом кредиту), а є нарахованими банком відсотками, штрафними санкціями, та пенею за прострочення повернення кредиту. Таким чином, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за процентами, штрафами та пенею не є фактичним отриманням доходу, та, на думку позивача, не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, оскільки є фінансовими санкціями, нарахованими на фактичну суму заборгованості. Крім того, на думку позивача, на спірні правовідносини також розповсюджуються положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015р. №321-VІІІ, який набрав чинності 07.05.2015 р., з урахуванням якого до п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України внесено зміни, зокрема, доповнено абзацом другим наступного змісту: «до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності».

01 серпня 2019 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, замінено відповідача Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на належного - Головне управління ДФС в Одеській області.

Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі та призначено підготовче засідання.

15 серпня 2019 року до суду від відповідача за вх.№29357/19 надійшов відзив на позов (т.2 а.с.224-226), у якому відповідач посилаючись на обставини, встановлені в акті перевірки №1900/15-54-17-01/ від 04.09.2015 року зазначає, що позивач в своєму позові зазначає, що прощена йому неустойка у вигляді пені та штрафі) не є його доходом та додатковим благом. Але при проведенні перевірки та розгляді скарги позивачем не було надано доказів, які підтверджували той факт, що прощена йому сума боргу була у вигляді пені та/або штрафних санкцій. В додаткових договорах №1 та №2 в п.3 зазначено, що «Сторони домовились здійснити прощення боргу за договором…» та не зазначено, що прощена сума є саме пеня та/або штрафні санкції.

Враховуючи викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

11 вересня 2019 року до суду від позивача за вх.№32538/19 надійшла відповідь на відзив (т.2 а.с.229-232), у якій позивач зазначає, що під час підготовки відзиву на позовну заяву відповідачем було проігноровано доводи позивача, наведені у позовній заяві, а також висновки Касаційного адміністративного суду, наведені у постанові від 18 квітня 2019 року щодо порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відносно позивача. Під час винесення оскаржуваних рішень контролюючим органом не досліджувались документи, які могли б підтвердити природу прощеної суми боргу, а також фактичне отримання такого доходу платником податку, що є визначальним під час донарахування податкових зобов`язань за такою ознакою. Щодо листа ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» № 5159 від 15 липня 2015 року, який став основою для прийняття рішення, як зазначено в самому Акті перевірки, він не містить інформації щодо природи прощеної заборгованості та не відноситься до переліку документів, на підставі яких контролюючим органом може бути здійснено висновки щодо наявності підстав для донарахування фізичній особі податковий зобов`язань.

Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №815/6886/15 до судового розгляду по суті.

Станом на момент винесення даного рішення письмових пояснень від третьої особи до суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Підпунктом 78.1.2. п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

У період з 01 вересня 2015 року по 04 вересня 2015 року на підставі п.п.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, наказу ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 26.08.2015 р. №571 (т.1 а.с.66), листа ПАТ «Дельта Банк» від 15.07.2015 року №5159 (т.1 а.с.89), головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області Колесниченко Л.В. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

За наслідками вказаної перевірки Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області складено акт №1900/15-54-17-01/ від 04.09.2015 р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.» (т.1 а.с.68-76), яким встановлено порушення ОСОБА_1 :

1. пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп. 176.1«в» ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами доповненнями - не надання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік;

2. ст.162, п.164.1 та п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст.168 Податкового кодексу України - заниження суми податку на доходи фізичних осіб, донарахуванню підлягає 382981,94 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Позивачем були подані до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області заперечення на вищевказаний акт перевірки, за результатами розгляду яких позивачу було направлено лист від 18.09.2015 року №9772/Є/15-54-17-01 (т.1 а.с.81), у якому зазначено, що вказані заперечення, подані з порушенням термінів подання, залишаються без розгляду.

На підставі висновків визевказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.09.2015 року № (т.1 а.с.80), яким за порушення ст.162, п.164.1 та п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст.168 Податкового кодексу України позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 478727,43 грн., з яких за основним платежем - 382981,94 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 95745,49 грн.

Не погоджуючись з означеним податковим повідомленням-рішенням від 15.09.2015 р. №, представник позивача Єнчева О.О. звернулась до Головного управління ДФС в Одеській області зі скаргою від 22.09.2015 року, за результатами розгляду якої Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015 року, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.09.2015 р. №, а первинну скаргу - без задоволення; збільшено штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб на суму 170 грн.

Представник позивача Єнчева О.О. звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 23.10.2015 року щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.09.2015 року №, за результатами розгляду якої ДФС прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги №10143/Є/99-99-10-01-03-14 від 30.10.2015 р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.09.2015 року № (з урахуванням рішення ГУ ДФС в Одеській області №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015 р.) та рішення ГУ ДФС в Одеській області №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015 р. про результати розгляду первинної скарги, а повторну скаргу Єнчевої О.О. - без задоволення.

30 жовтня 2015 року Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на підставі акта перевірки №1900/15-54-17-01/ від 04.09.2015 року, рішення ГУ ДФС в Одеській області №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015 року про результати розгляду первинної скарги, ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області 30.10.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення № (т.1 а.с.83), яким за порушення позивачем пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп. 176.1«в» ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими-повідомленням-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд виходить з наступного.

Так, спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на висновках податкового органу про порушення позивачем, про які зазначено у розділі «Висновок» акту перевірки №0001039/15-32-14-04/37224238 від 29.12.2018 року, та які обґрунтовані наступним.

В акті перевірки зазначено, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи, які згідно ст.164 п.164.2 Податкового кодексу України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Так, згідно відомостей, про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб отриманих з ЦБ ДРФО за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. та листа від ПАТ «Дельта Банк» () від 15.07.2015 року №5159, за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. фізична особа - платник податків ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді додаткового блага « за ознакою 126» у розмірі 2254267,88 грн., а саме прощення (анулювання) боргу за кредитним договором з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», але податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області не надав, таким чином обов`язок щодо відображення даних у податкових деклараціях не було виконано, податкове зобов`язання не було визначено та не сплачено до бюджету.

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 20.07.2015 р. за №3194/10/15-54 отримана відповідь на запит з ПАТ «Дельта Банк» () від 15.07.2015 р. №5159 з копіями документів.

Разом з відповіддю ПАТ`Дельта Банк» () надав копії договорів: додатковий договір №1 від 20.01.2014 р. до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 р. з прощення (анулювання) боргу на суму 635640,29 грн. та додатковий договір №2 від 27.03.2014 р. до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008 р. з прощення (анулювання) боргу на суму 1618627,59 грн.

В порушення вимог розділу VI «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області не надано, не відображено у складі оподатковуваного доходу за 2014 рік - дохід у вигляді додаткового блага (ознака 126) у розмірі 2254267,88 грн., не нараховано та не сплачено до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб.

Суд вважає вищевказані висновки податкового органу необґрунтованими виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, що 29.11.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 60000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 303000 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (п.1.1).

Також 27.06.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 140000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 678846 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі (п.1.1).

20.01.2014 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор), яке згідно договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. 08 грудня 2011 року за реєстраційним номером 2949, прийняло від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 року, та ОСОБА_1 (позичальник) підписано додатковий договір №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 року (т.1 а.с.90-91), відповідно до умов якого сторони домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за договором на суму в розмірі 635640,29 грн., відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України (п.3). Підписанням даного додаткового договору позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п.п. «д» п.164.2.17 Податкового кодексу України позичальник зобов`язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 635640,29 грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації (п.4).

Згідно підпису на вказаному додатковому договорі, ОСОБА_1 отримав його примірник 20.01.2014 р.

Також 20.01.2014 року ПАТ «Дельта Банк» складено повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу (т.1 а.с.190), яким ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 р. у сумі 635640,29 грн.

Примірник вказаного повідомлення ПАТ «Дельта Банк» про анулювання (прощення) частини боргу від 20.01.2014 року ОСОБА_1 отримав 20.01.2014 року, що підтверджується його підписом на вказаному документі.

Судом також встановлено, що 27.03.2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (кредитор), яке згідно договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. 08 грудня 2011 р. за реєстраційним номером 2949, прийняло від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008 р., та ОСОБА_1 (позичальник) підписано додатковий договір №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008 р. (т.1 а.с.92-93), відповідно до умов якого сторони домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 1618627,59 грн., відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України (п.3). Підписанням даного додаткового договору позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п.п. «д» п.164.2.17 податкового кодексу України позичальник зобов`язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 1618627,59 грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації (п.4).

Згідно підпису на вказаному додатковому договорі, ОСОБА_1 отримав його примірник 27.03.2014 року.

При цьому 27.03.2014 року ПАТ «Дельта Банк» складено повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу (т.1 а.с.191), яким ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008 р. у сумі 1618627,59 грн.

Вказане повідомлення ПАТ «Дельта Банк» позивач отримав 27.03.2014 року, що підтверджується його підписом на вказаному документі.

Згідно з пп.14.1.47, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент прощення заборгованості) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). Доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп. «д» 164.2.17 п.164.2. ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до пп.165.1.49 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання (пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, згідно з ч.2-3 ст.549 Цивільного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. При цьому нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед третьою особою - банком.

Прощена позивачу неустойка у вигляді пені та штрафів не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені та штрафів (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання регулюється між сторонами зобов`язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

Таким чином, анульована позивачу сума тіла кредиту повинна бути включена до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо (в силу абз. «д» пп.164.2.17 пп.164.2 ст.164 Податкового кодексу України), а отже і до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (в силу пп. 164.2 Податкового кодексу України). Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 р. по справі №820/4423/16 та від 24.06.2019 року по справі №821/389/18.

Суд, дослідивши вищевказані документи, приходить до висновку, що контролюючим органом позивачу невірно визначено базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Так, з акту перевірки вбачається, що податкових органом визначену базу оподаткування у розмірі 25426788 грн., яка складається з 635640,29 грн. (сума прощеного боргу згідно додаткового договору №1 від 20.01.2014 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007 року) та 1618627,59 грн. (сума прощеного боргу згідно додаткового договору №2 від 27.03.2014 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008 року).

При цьому позивачем до суду було надано довідку АТ «ДЕЛЬТА БАНК» №3180 від 07.04.2016 року (т.1 а.с.212), з якої вбачається, що сума прощеної частини заборгованості за кредитним договором:

- №0 від 29.11.2007 року 635640,29 грн. складається з: 54000,00 дол. США (в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.01.2014 року становило 431622,00 грн.) - сума кредиту та з 25524,62 дол. США (в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.01.2014 року становило 204018,29 грн.) - сума нарахованих процентів;

- № від 27.06.2008 року 1618627,59 грн. складається з: 131673,87 дол. США (в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 27.03.2014 року становило 1405236,71 грн.) - сума кредиту та з 19995,32 дол. США (в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 27.03.2014 року становило 213390,88 грн.) - сума нарахованих процентів.

Отже, податковим органом протиправно включено до додаткового блага, на суму якого позивач повинен сплатити податок на доходи фізичних осіб, окрім тіла кредиту також прощені відсотки за користування кредитними коштами.

Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 15 вересня 2015 року.

За змістом пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.179.7 ст.179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, наступного за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, вказану в поданій податковій декларації.

Отже, враховуючи те, що ні у додаткових угодах №1 та №2, ні у повідомленнях про анулювання (прощення) частини боргу позивачу не було роз`яснено, яка частина прощеного боргу становить тіло кредиту, а яка є прощеними процентами, а відтак ОСОБА_1 не міг визначити, на яку суму додаткового блага він повинен подати до контролюючого органу річну податкову декларацію про майновий стан і доходи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 30 жовтня 2015 року.

Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкту владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 4788,98 грн. згідно квитанції №227978 від 04.12.2015 року (т.1 а.с.4).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4788,98 грн., сплачений згідно квитанції №227978 від 04.12.2015 року.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 15 вересня 2015 року та № від 30 жовтня 2015 року.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4788,98 грн., сплачений згідно квитанції №227978 від 04.12.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, ).

Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2019 року.

Суддя О.А. Вовченко

.