Справа № 640/8603/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2019 року №640/8603/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Шуст Н.А., за участі: представників позивача - Губського Р.В., Морозової Г.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс"

до Головного управління Держпраці в Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 жовтня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, ) з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ), в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП 1303/565/НД-АВ/СПТД-ФС від 18 квітня 2019 року про накладення штрафу в розмірі 417 300,00 грн. на товариство з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс".

Позовні вимоги мотивовано тим, що як при проведенні перевірки відповідачем, так і під час розгляду справи про накладення штрафу, були порушені права позивача. Оскаржуваною постановою про накладення штрафу від 18.04.2019 позивача притягнуто до відповідальності за порушення, яке він не вчиняв.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено перше судове засідання по справі та запропоновано відповідачу подати суду нормативно та документально обґрунтований відзив на позовну заяву з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому наголосив, що інспекційне відвідування позивача здійснювалось, зокрема, з питань виявлення неоформлених трудових відносин, а тому відповідач був звільнений від обов`язку повідомляти товариство про інспекційне відвідування. Також, відповідачем зазначено, що станом на 04.04.2019 документи, які вимагались від керівника ТОВ «Хозхімсервіс» на підставі вимоги про надання документів від 21.03.2019 №ЗП1303/565/НД до ГУ Держпраці у Запорізькій області надані не були, повідомлень щодо неможливості чи клопотань перенесення строків нагляду також надано не було. Таким чином, товариством, шляхом ненадання необхідної для проведення інспекційного відвідування інформації та документів, було створено перешкоди у проведенні інспекційного відвідування.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що як на 21.03.2019 так і на інші дати був відсутній факт перешкоджання здійснення проведення інспекційного відвідування відповідачем, а відтак, підстави для накладення штрафу за такі дії на повивача також відсутні. На переконання позивача, ГУ Держпраці у Запорізькій області вийшло за межі своїх повноважень та незаконно витребувало документи у ТОВ «Хозхімсервіс», які стосуються додержання підприємством законодавства про працю в цілому, яке здійснює свою господарську діяльність в іншому регіоні, і проведення такої перевірки належить до компетенції ГУ Держпраці у Київській області.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що 29.03.2019 до ГУ Держпраці у Запорізькій області надійшов лист позивача, в якому повідомлялось, що об`єкт відвідування жодним чином не намагається перешкоди інспекційному відвідуванню, проте, вказаним листом ТОВ «Хозхімсервіс» не просило надати додаткового часу для підготовки та надання документів, які запитувалися та перелічені у вимозі, позивач навіть не намагався виконати вимогу інспектора праці та підготувати і направити частину документів за переліком. Крім того, відповідач зазначив, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду, на яку посилається позивач, була прийняття через місяць після того, як відповідачем було винесено оскаржувано постанову, а відтак, вказані обставини жодним чином не змінюють правового регулювання спірних правовідносин на момент виникнення останніх

В судовому засіданні 16 жовтня 2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 16 жовтня 2019 року не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 16 жовтня 2019 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог враховуючи наступне.

На адресу Головного управління Держпраці у Запорізькій області надійшло повідомлення Служби безпеки України щодо проведення перевірки ТОВ «Хозхімсервіс», яке обґрунтоване тим, що за отриманою інформацією, у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, у зазначеного товариства існує постійна проблема із залученням до виконання будівельних робіт кваліфікованих працівників. З метою виконання взятих на себе зобов`язань ТОВ «Хозхімсервіс» здійснює залучення некваліфікованих осіб, що не мають відповідних дозволів на виконання робіт підвищеної складності.

У зв`язку з надходженням повідомлення Служби безпеки України, відповідачем було видано наказ від 21.03.2019 №562 про проведення інспекційного відвідування, яким доручено начальнику відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Бенько О.М. забезпечити організацію проведення інспекційного відвідування ТОВ «Хощзхімсервіс» з питань додержання законодавства про працю в термін до 03.04.2019.

На підставі наказу було оформлено направлення від 21.03.2019 №391 на здійснення заходу державного нагляду у формі інспекційного відвідування, предметом якого визначено:

- питання виявлення неоформлених трудових відносин, порядок оформлення трудових відносин;

- мінімальні гарантії в оплаті праці;

- дотримання законодавства про працю в частині нарахування та виплати заробітної плати на рівні не менше від розміру мінімальної заробітної плати;

- використання праці неповнолітніх.

За результатами даного інспекційного відвідування, посадовими особами відповідача було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ЗП1303/565/НД від 21.03.2019, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування та зупинено проведення перевірки на 7 робочих днів.

Також, посадовими особами відповідача: Бохан Н.В. та Спасько. Н. Д. було складено вимогу про надання ТОВ «Хозхімсервіс» по вул. Новокузнецька документів строком до 13:00 25.03.2019.

01.04.2019 відповідачем повторно було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування.

18.04.2019 Головним управління Держпраці у Запорізькій області, в особі заступника начальника Ганненка Олександра Олександровича було прийнято постанову про накладення штрафу №ЗП1303/565/НД-АВ/СПТД-ФС, якою накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю " Хозхімсервіс " штраф в розмірі 417 300, 00 грн.

Незгода позивача із постановою про накладення штрафу від 18.04.2019 №ЗП1303/565/НД-АВ/СПТД-ФС зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон №877-V).

Так, за приписами ст. 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 №96 Державна служба України з питань праці входить до системи органів виконавчої влади та забезпечує реалізацію державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 5 пункту 6 Положення №69 зазначено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100, територіальним органом Держпраці на території м. Запоріжжя та Запорізької області є Головне управління Держпраці у Запорізькій області.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (пункт 1), регламентована Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

У відповідності до абзаців 1, 2, 3 пункту 3 Порядку № 295 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів. Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці. Держпраці веде реєстр посвідчень інспекторів праці.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 передбачено дві форми проведення перевірок -це інспекційне відвідування та невиїзне інспектування інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пункт 5 Порядку №295 визначає виключний перелік підстав для проведення інспекційних відвідувань. Зокрема, такою підставою є: рішення суду, повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю (підпункт 4).

У відповідності до пункту 9 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування визначена пункту 10 Порядку № 295 і не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Інспектори праці, у відповідності до пункту 11 Порядку №295 за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до пункту 12 Порядку №295 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, винесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Відповідно до пункту 16 Порядку №295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Відповідно до пункту 17 Порядку №295 копія акта, зазначеного у пункті 16 цього порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Відповідно до пункту 18 Порядку №295 у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Питання проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання законодавства про працю, зокрема врегульовано Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифіковану Законом №1985-IV від 08.09.2004.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року "Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі", яка ратифікована Законом України № 1985-VI від 08.09.2004, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується. У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.

У відповідності до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до частини 2 статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» якщо міжнароднім договором України, який набрав чинності в установленому порядку (ратифікований Верховною Радою України), встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до пункту 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Таким чином, враховуючи наведені вище приписи законодавства щодо порядку проведення інспекційного відвідування, а також те, інспекційне відвідування ТОВ «Хозхімсервіс» мало на меті, зокрема, виявлення неоформлених трудових відносин, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що останній був звільнений від обов`язку щодо повідомлення позивача про інспекційне відвідування.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення штрафу, остання була винесена у зв`язку з ненаданням ТОВ «Хозхімсервіс» посадовій особі ГУ Держпраці у Запорізькій області необхідних для проведення заходу контролю документів та пояснень, що є порушенням норм законодавства, відповідальність за яке передбачена абз.7 ч. 2 ст. 265КЗпП.

Так, що стосується ненадання позивачем документів на вимогу Головного управління Держпраці в Запорізькій області від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118, суд зазначає наступне.

З вимоги про надання документів від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118 вбачається, що остання була винесена відносно підрозділу ТОВ «Хозхімсервіс» по вул. Новокузнецька.

Представником позивача в судовому засіданні 16.10.2019 зазначено, що по вказаній адресі працювало 6-7 працівників, до того ж у відповіді на відзив представником позивача також зазначено, що в ході інспекційного відвідування, проведеного ГУ Держпраці у Запорізькій області 21.03.2019 по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжі, інспекторами Держпраці були відібрані пояснення у працівників, які виконували роботи по реконструкції колектора і які пояснили, що працюють в ТОВ «Хозхімсервіс», а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Тобто, з наданих представником позивача в судовому засіданні пояснень та тверджень, наведених у відзиві на позовну заяву, вбачається, обізнаність позивача про яких працівників йде мова у вимозі від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118, до того ж кількість таких осіб не є великою, що б створювало труднощі у наданні запитуваних документів, як на це посилається позивач у позовній заяві, наголошуючи, що штат товариства складає понад 400 осіб.

Суд звертає увагу, що у листі ТОВ «Хозхімсервіс» від 28.03.2019 №75, наданому позивачем у відповідь на вимогу від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118, не зазначено про неможливість подання документів у зв`язку з неможливістю ідентифікувати осіб щодо яких запитуються документи, під час судового розгляду справи представником позивача не було надано суду доказів того, що позивач звертався до відповідача із клопотанням щодо уточнення списку працівників відносно яких необхідно подати запитувані у вимозі документи або доказів того, що позивач повідомляв про певні труднощі у зв`язку з неможливістю ідентифікувати осіб працівників.

Суд наголошує, що у вимозі про надання документів від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118 посадовими особами відповідача було зазначено адресу об`єкта перевірки, що дає можливість ідентифікувати працюючих осіб, крім того, як зазначено судом вище, з наданих представником позивача пояснень у судовому засіданні та доводів зазначених у матеріалах справи вбачається обізнаність позивача про кількість працюючих на об`єкті та встановлення їх осіб.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості надати документи, зазначені у вимозі від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118, у зв`язку з неможливістю ідентифікувати осіб, оскільки матеріалами справи та встановленими під час судового розгляду справи свідчать про зворотнє.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, станом на 04.04.2019 документи, які вимагались від керівника ТОВ «Хозхімсервіс» ГУ Держпраці у Запорізькій області надано не було.

Суд також погоджується з доводами відповідача, зазначеними у запереченнях на відповідь на відзив щодо того, що листом від 28.04.2019 №75 ТОВ «Хозхімсервіс» не просило надати додаткового часу для підготовки та надання документів, які запитувалися та перелічені вимозі, товариство не намагалось виконати вимогу інспектора праці, підготувати та направити частину документів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не було виконано вимоги ГУ Держпраці у Запорізькій області від 21.03.2019 №ЗП1303/565/118 щодо надання документів, чим порушено норми пунктів 11, 12 Порядку №295.

Згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення

Відповідно до ч. 4 ст. 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з до п. 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Постанова № 509), порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

У відповідності до пункту 2 Постанови №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до пункту 3 Постанови №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

У відповідності до пункту 4 Постанови №509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У відповідності до пункту 6 Постанови №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

У відповідності до пункту 7 Постанови №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якої її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та не заперечувалось представником позивача, 05.04.2019 було прийнято рішення про розгляд справи про накладення штрафу №ЗП1303/565/НД-АВ/СПТД.

В матеріалах справи наявна копія повідомлення про розгляд справи, відповідно до якого розгляд справи призначено на 18.04.2019 о 15:15, також, вказаним повідомлення проінформовано керівника ТОВ «Хозхімсервіс» про можливість розгляду справи без участі представника суб`єкта господарювання, у разі коли його проінформовано відповідно до п. 6 Порядку і від нього не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази надіслання вказаного повідомлення на адресу позивача 10.04.2019, відправлення було у точці видачі доставки 13.04.2019 - тобто за 5 днів до моменту розгляду справи про накладення штрафу, відправлення вручено за довіреністю 15.04.2019.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу було надіслано позивачеві більш ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу та потрапило у точку видачі доставки за п`ять днів до дати розгляду справи, при цьому, на переконання суду, відповідач не може нести відповідальності за неотримання позивачем листів, до того ж, суд припускає можливість ухилення позивача від отримання повідомлення, враховуючи, що відповідачем було його направлено та доставлено у точку видачі у строки, що передбачені Порядком №295.

До того ж, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв`язку за місцем обслуговування.

Тобто, абонент (Позивач) самостійно визначає як організувати відносини з оператором поштового зв`язку, щоб забезпечити отримання надісланої йому поштової кореспонденції шляхом укладення договору та встановлення абонентської скриньки, отримання кореспонденції безпосередньо у відділенні поштового зв`язку.

Таким чином, обов`язок відповідача повідомити суб`єкта господарювання про розгляд справи обмежується лише надісланням виклику на розгляд справи. Фактичні обставини одержання надісланого виклику знаходяться за межами компетенції відповідача та не можуть впливати на розгляд справи про накладення штрафу, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку та адресатом знаходяться поза контролем відповідача та не залежать від нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №820/6755/16.

Що стосується доводів позивача щодо того, що 14.05.2019 набрала чинності постанова Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №826/8917/17, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні», то суд наголошує, що оскаржувана постанови про накладення штрафу №ЗП1303/565/НД-АВ/СПТД-ФС була винесена 18.04.2019, тобто, майже за місяць до вказаної постанови Шостого апеляційного адміністративного суду та в момент чинності постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року №295.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 по справі №826/8917/17 жодним чином не змінює правового регулювання спірних відносин на момент їх виникнення, а відтак, посилання позивача на вказану постанову суду є необґрунтованими та судом відхиляються.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про правомірність прийнятої Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області постанови від 18.04.2019 №ЗП1303/565/НД-АВ/СПТД-ФС, а тому підстави для скасування такої постанови відсутні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 жовтня 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа