Справа № 160/7271/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Справа № 160/7271/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Турової О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, -
31 липня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, в якій позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування вислуги років окремих періодів військової служби, оформлене Протоколом (витяг) №9 від 15.06.2018 року, в частині позбавлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019р. позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з наданням позивачеві строку на усунення її недоліків.
У зв`язку із усуненням ОСОБА_1 недоліків поданої ним позовної заяви ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №160/7271/19 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами з 20.09.2019 року.
02.09.2019 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи №160/7271/19 з викликом (повідомленням) сторін.
Зважаючи на те, що з 27.08.2019р. по 25.09.2019р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці та хворіла, клопотання позивача вирішено у перший робочий день.
Ухвалою суду від 26.09.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін у справі №160/7271/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.
16.09.2019 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач на момент скоєння злочину (у період з 19 листопада 2016 року по 05 січня 2017 року) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 умовне найменування військової частини в умовах особливого періоду. Військова частина НОМЕР_1 на той час знаходилась в зоні АТО та безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Позивач тимчасово ухилився від проходження військової служби в умовах особливого періоду, умисно не з`явився вчасно на службу без поважних причини до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Злочин був скоєний в Луганській області та позивач засуджений вироком Новоайдарського районного суду Луганської області. З урахуванням вищевикладеного, комісія прийняла законне рішення, яке відповідає вимогам Порядку №413.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 29 серпня 2014 року по 18 листопада 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в Донецькій області, що підтверджується довідкою №775 від 20.03.2015р., виданою командиром військової частини польової пошти НОМЕР_2 ОСОБА_3 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 30.05.2015р., ОСОБА_1 встановлено статус учасника бойових дій.
В період з 19.11.2016р. по 05.01.2017р. ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .
Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у справі №419/696/17 (провадження №1-кп/419/172/2017) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 11 січня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (нез`явлення вчасно на службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану), затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 13 січня 2017 року між підозрюваним ОСОБА_1 та прокурором військової прокуратури Луганського гарнізону Калашниковим Є.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 11 січня 2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, і призначено йому покарання з застосуванням положень ст.ст. 69, 53 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100грн., на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком, у зв`язку з амністією.

Не погодившись з вказаним вироком, 30.08.2018р. ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 13.09.2018р. у справі №419/696/17 (провадження №11-кп/782/310/18) у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про поновлення строків на апеляційне оскарження відмовлено, апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Не погодившись з вироком суду від 04 грудня 2017 року та ухвалою апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №419/696/17 (провадження №51-10583ск18) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року.

Таким чином, вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у справі №419/696/17 (провадження №1-кп/419/172/2017) є таким, що набрав законної сили.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, оформленим протоколом засідання комісії №9 від 15 червня 2018 року, на підставі п.8-1 Порядку №413 та у зв`язку із наявністю вироку Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у справі №419/696/17, яким ОСОБА_1 засуджено за скоєння кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, вирішено позбавити ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Незгода позивача з вказаним рішенням відповідача стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції до 16.04.2017р.) учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» постановою Кабінету Міністрів України №413 від 20 серпня 2014 року затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі Порядок №413) який визначав процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб.

Законом України від 16.03.2017р. №1952-VІІІ внесено зміни в абзац 2 п.19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якими вказаний абзац викладено в такій редакції: «Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України».

У зв`язку із цим постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017р. №789 внесено зміни в Порядок №413, якими, зокрема, у назві та пункті 1 Порядку №413 слова «надання статусу учасника бойових дій особам» замінено словами «надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб» та доповнено Порядок №413 пунктом 8-1 такого змісту:

«Комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій у разі:

- наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції;

- виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення або подання недостовірних даних про особу;

- подання особою заяви про позбавлення її статусу учасника бойових дій.

Рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій приймають ті комісії, які його надавали, або їх правонаступники.

Підставою для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, є:

- копія обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції, що надійшов від органів прокуратури, органів або установ виконання покарань, а також від інших осіб, установ або органів у випадках, передбачених законом, на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення;

- документи державних органів, військових частин (органів, підрозділів) або підприємств, установ та організацій, матеріали службових перевірок та інші документи, що встановлюють факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення або подання недостовірних даних про неї, надіслані ними на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення;

- заява особи про позбавлення її статусу учасника бойових дій із зазначенням причини, надіслана нею на розгляд комісії або міжвідомчої комісії.

Комісія або міжвідомча комісія в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій.

Рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Комісія або міжвідомча комісія надсилає особі, стосовно якої прийнято рішення про позбавлення її статусу учасника бойових дій, або видає їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. Посвідчення учасника бойових дій вилучається або визнається недійсним.

Комісія або міжвідомча комісія інформують у місячний строк із дня прийняття відповідного рішення Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем перебування пільговика на обліку про позбавлення статусу учасника бойових дій, за формою, визначеною в додатку до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117».

Судом встановлено, що спірне рішення прийнято комісією МО України 15.06.2018р., отже, станом на час прийняття цього рішення відповідач був наділений відповідними повноваженнями щодо прийняття рішень про позбавлення статусу учасника бойових дій на підставі п.8-1 Порядку №413 (в редакції, що набрала чинності з 25.10.2017р.), при цьому обставини, що стали підставою для прийняття спірного рішення (наявність обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції), виникли також після набрання чинності з 25.10.2017р. новою редакцією Порядку №413, а саме: обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 був винесений 04.12.2017р. та набув чинності 03.01.2018р.

Наведене свідчить про безпідставність та хибність доводів позивача про те, що спірне рішення є протиправним, оскільки на момент вчинення позивачем злочину комісія повноважень на прийняття рішень про позбавлення статусу учасника бойових дій не мала, а законодавством не було передбачено підстав для позбавлення статусу учасника бойових дій, оскільки у даному випадку, як зазначалося вище, обставина, що стала підставою для винесення спірного рішення (набрання обвинувальним вироком законної сили) виникла на момент наявності у відповідача вищевказаних повноважень, а чинне законодавство пов`язує можливість винесення рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій саме з наявністю обвинувального вироку, що набрав законної сили, а не з моментом вчинення злочину.

Щодо доводів позивача відносно того, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не враховано, що станом на січень 2017 року ОСОБА_1 участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях не приймав, а проходив службу на території Дніпропетровської області, тому підстави застосовувати у даному випадку п.8-1 Порядку №413 для позбавлення позивача статусу учасника бойових дій відсутні, суд зазначає таке.

Як слідує з вироку Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у справі №419/696/17 (провадження №1-кп/419/172/2017), молодший лейтенант ОСОБА_1 у період з 19 листопада 2016 року по 05 січня 2017 року, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , всупереч вимогам ст. ст. 9. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром тимчасово ухилився від проходження військової служби в умовах особливого періоду, умисно не з`явився вчасно на службу без поважних причини до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд, перебуваючи поза межами військової частини до органів державної влади або правоохоронних органів, в тому числі органів військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини не повідомляв.

При цьому, як слідує з відзиву на позов, на момент скоєння позивачем злочину (у період з 19 листопада 2016 року по 05 січня 2017 року) військова частина НОМЕР_1 умовне найменування військової частини в умовах особливого періоду, де проходив військову службу ОСОБА_1 , на той час знаходилась в зоні АТО та безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Злочин був скоєний в Луганській області, тому позивач засуджений саме вироком Новоайдарського районного суду Луганської області.

При цьому, у вказаному вироку також зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_1 , зокрема, є проходження військової служби в зоні безпосереднього проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зважаючи на те, що вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у справі №419/696/17 (провадження №1-кп/419/172/2017), який набрав законної сили 03.01.2018 року, встановлено факт скоєння ОСОБА_1 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (нез`явлення вчасно на службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану) та визнано останнього винним у скоєнні цього кримінального правопорушення злочину, який є умисним тяжким злочином, що позивачем не заперечується, а також встановлення вказаним вироком суду що скоєний позивачем злочин вчинено у період з 19 листопада 2016 року по 05 січня 2017 року, під час проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 та проходження військової служби в зоні безпосереднього проведення антитерористичної операції, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно та обґрунтовано застосовано до виниклих правовідносин п.8-1 Порядку №413 та винесено на його підставі рішення про позбавлення позивача статусу учасника бойових дій.

Приписами частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в повній мірі доведено, що оскаржуване рішення прийнято ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ст.139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем під час звернення до суду з цією позовною заявою, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, місцезнаходження: пр. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 21.10.2019р.

Суддя О.М. Турова