Справа № 815/5258/15
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5258/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Вовченко O.A.,

судді Андрухіва В.В.,

судді Єфіменка К.С.

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

прокуратури Синюк О.М.

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні справу за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 08.02.2013 за № ОД 30, замовником у якій є ОСОБА_5 ; визнання неправомірними дій державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.02.2013 № 388380 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27 березня 2017 року зупинено провадження у справі №815/5258/15 до встановлення правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 .

23 вересня 2019 року усною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та внесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року ухвалено розглядати справу за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування рішення, за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

У постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2554цс16 суд вказав, що аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (в редакціях, які діяли до 15.12.2017 року) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що предметом даного адміністративного позову є реєстрація декларації № ОД 30 від 08.02.2013 року ОСОБА_5 про готовність об`єкта до експлуатації (будівництво будинку відпочину за адресою: АДРЕСА_1 , дії державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.02.2013 № 388380 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Основною підставою звернення позивача до суду з цими позовними вимогами є ненадання під час реєстрації права власності доказів, що підтверджують право користування земельною ділянкою під об`єктом будівництва та що державний акт на право постійного користування землею І-ОД №004505 від 12.11.2001 року, на який є посилання у спірній декларації, виданий Затоківською селищною радою товариству любителів спортивного риболовства «Сонячний».

Судом встановлено, що ОСОБА_5 після реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації набула право власності на об`єкт будівництва (дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України (у чинній редакції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб`єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Суд зазначає, що позивач фактично оспорює дозвіл (дії) та рішення, які є правовими актами індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.

Скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на об`єкт нерухомого майна, впливає на права й обов`язки цього замовника, зокрема, в частині можливості експлуатації відповідного об`єкта нерухомості. А тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва (особа, на користь якої така декларація зареєстрована).

За таких обставин цей спір стосується не стільки правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скільки правомірності здійснення третьою особою будівництва будинку відпочинку.

Якщо оспорюється правомірність набуття іншою особою речового права, яке було зареєстроване на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, спір про скасування реєстрації такої декларації, скасування свідоцтва про право власності, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Отже, вимоги щодо неправомірності реєстрації декларації № ОД 30 від 08.02.2013 року ОСОБА_5 про готовність об`єкта до експлуатації та щодо неправомірності реєстрації права власності на об`єкт будівництва є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення ОСОБА_5 будівельних робіт щодо будівництва будинку відпочинку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 814/104/17, від 22 серпня 2018 року у справі №815/1568/16 та від 23.01.2019 року у справі №815/2603/16.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватися в порядку цивільного судочинства а Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який «встановлений законом» при розгляді даної справи.

Частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлює, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку про закриття провадження у даній адміністративній справі.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.183, п.1 ч.1 ст.238, ст.ст. 256, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 08.02.2013 за № ОД 30, замовником у якій є ОСОБА_5 ; визнання неправомірними дій державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 14.02.2013 № 388380 щодо реєстрації за ОСОБА_5 права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: дачний будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до тих самих відповідачів, як ті, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.10.2019 року.

Головуючий суддя О.А. Вовченко

Суддя В.В. Андрухів

Суддя К.С. Єфіменко