Справа № 200/7631/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року справа №200/7631/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Гаврищук Т.Г., за участю секретаря судового засідання Антонюк А.С., представника відповідача Сенникова А.А., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 200/7631/19-а (головуючий суддя І інстанції Голубова Л.Б.), складене в повному обсязі 19 липня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецької області про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.03.2019 року № , -

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2019 року Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецької області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.03.2019 Волновасько-Мангушського управління Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування штрафних санкцій у сумі 14 280,00 грн. (а.с. 5-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року позовні вимоги задоволені. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 19.03.2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 14280,00 гривень. (а.с. 76-78).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДФС у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення стали висновки, що викладені в акті камеральної перевірки від 19.02.2019 року № 94/05-99-48-01/35580838.

Перевіркою встановлено неподання податкової звітності з рентної плати з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2018 року, чим порушено пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.18.3 п.49.18 ст. 49, п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України, за що до нього правомірно застосовано штрафні санкції у розмірах, встановлених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Вважає, що структурний підрозділ позивача є самостійним платником рентної плати за використання води, має подавати декларації за спецводовикористання, тому до позивача правомірно застосовані штрафні санкції (а.с. 80-83).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої, перевірив матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевірив інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 00191678, про що свідчить статут підприємства та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 19-25, 32-40).

Позивач має структурний підрозділ Волноваське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», що доведено Положенням № 17 зазначеного структурного підрозділу (а.с. 26-31).

Структурний підрозділ позивача перебуває на податковому обліку у Волновасько-Мангушському управлінні Головного управління ДФС у Донецькій області та є платником збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод, про що зазначено в акті камеральної перевірки позивача від 19.02.2019 року (а.с. 51-53).

Фахівцями Волновасько-Мангушського управління Головного управління ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з питань неподання податкових декларацій зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2018 року, про що складено акт від 19.02.2019 року № 94/05-99-48-01/35580838 (а.с. 51-53).

Згідно висновків акту перевірки встановлено неподання податкових декларацій зі збору за спеціального водовикористання з 3 кварталу 2015 року по 4 квартал 2018 року, чим порушено пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.18.3 п.49.18 ст. 49, п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України, що в свою чергу передбачає відповідальність, встановлену п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем буле прийнято спірне податкове повідомлення рішення від 19.03.2019 року № про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод в розмірі 14280,00 гривень (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем спірне податкове повідомлення рішення від 19.03.2019 року № оскаржувалось в адміністративному порядку, однак за результатами скарги залишене без змін ДФС України (а.с. 10-14).

Позивач не погодився із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у період невиконання обов`язків платника рентної плати за спеціальне водокористування позивач та його відокремлений підрозділ знаходилися на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, відтак, визначене у податковому повідомленні-рішенні від 19.03.2019 року № зобов`язання зі сплати штрафних санкцій за неподання податкових декларацій зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод в розмірі 14280,00 гривень є неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII).

Згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до п.76.1, п.76.2 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до приписів п. 86.2 ст.86 Кодексу за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що предметом камеральної перевірки є правильність складання податкової звітності.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом було проведено камеральну перевірку подання Волноваським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» декларацій зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод за період: 3 квартал 2015 року - 4 квартал 2018 року.

Порядок надання податкової декларації з ПДВ та строки розрахунків з бюджетом визначені статтею 255 ПК України.

Відповідно до п. 255.1 ст. 255 ПК України платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

За приписами пп. 255.11.17 п. 255.11 ст. 255 ПК України філії, відділення, інші відокремлені підрозділи водокористувача, які мають банківські рахунки, ведуть окремий бухгалтерський облік своєї діяльності, складають окремий баланс, подають податкові декларації та сплачують рентну плату за своїм місцем податкової реєстрації.

Згідно з п. 257.1 ст. 257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Відповідно до п. 257.3 ст. 257 ПК України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки.

Таким чином, неподання структурними підрозділом позивача податкових декларацій з рентної плати за спеціальне водокористування за період: 3 квартал 2015 року - 4 квартал 2018 року послужило підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 19.03.2019 року № .

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

При цьому, статтею 10 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк та м. Маріуполь Донецької області, де в дійсний час знаходиться на обліку позивач, а також м. Волноваха Донецької області, де знаходиться на обліку його структурний підрозділ.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк, де до 31 березня 2016 року був зареєстрований позивач та м. Волноваха Донецької області, де знаходиться на обліку його структурний підрозділ.

Позивачем надано у якості доказів настання форс-мажорних обставин сертифікат Торгово-промислової палати України від 29 жовтня 2014 року № 4248/05-4 про настання обставин непереборної сили на підприємстві позивача по обов`язках зі сплати податків та обов`язкових платежів з 10 червня 2014 року та заява на адресу податкового органу на звільнення від виконання своїх обов`язків щодо подання звітності (а.с. 17-18, 15-16).

Тобто, у період невиконання обов`язків платника рентної плати за спеціальне водокористування позивач та його відокремлений підрозділ знаходилися на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

Враховуючи вищевикладене,суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що визначене у податковому повідомленні-рішенні від 19.03.2019 року № зобов`язання зі сплати штрафних санкцій за неподання податкових декларацій зі збору за спеціальне використання поверхневих та підземних вод в розмірі 14280,00 гривень є неправомірним, тому відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відтак, спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що підлягає скасуванню, а висновки податкового органу щодо правомірності його прийняття є необґрунтованими з огляду на вищевказані висновки суду першої та апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецької області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 200/7631/19-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 23 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

Т.Г. Гаврищук