Справа № 500/1367/19
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуЛьвів№857/9372/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

з участю представника позивача та третіх осіб: УставицькогоІ.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі №500/1367/19 (головуючий суддя у першій інстанції Чепенюк О.В., справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у якому просив визнати протиправними дії Тернопільської міської ради 06.06.2019 на 35 сесії 7 скликання щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (гр. ОСОБА_4 та інші)».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.04.2019 Тернопільським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №500/639/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними, у мотивувальній частині якого наведене обгрунтування протиправності дій 22.02.2019 на 32 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради при розгляді проекту рішення за №157 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». За результатами голосування жодне рішення із передбачених статтею 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) не прийняте через недостатність голосів під час голосування проекту даного рішення. Судом встановлено протиправність таких дій Тернопільської міської ради. Рішення суду від 17.04.2019 оскаржене до апеляційної інстанції, позивач наводить аргументацію апеляційної скарги Тернопільської міської ради.

Також позивач зазначає, що 06.06.2019 Тернопільська міська рада на 35 сесії 7 скликання повторно розглядала проект рішення №192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». Перед початком голосування до відома депутатів було доведено зміст рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 у наведеній вище справі. Незважаючи на висновки суду та відсутність будь-яких зауважень до проектів землеустрою, Тернопільська міська рада рішення №192 не прийняла через недостатню кількість голосів під час голосування.

Такі дії Тернопільської міської ради позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду. Та, крім того, просить за наслідками розгляду позову постановити окрему ухвалу в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), яку скерувати до Тернопільської міської прокуратури.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Тернопільської міської ради 06.06.2019 на 35 сесії 7 скликання щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської міської ради на користь ОСОБА_1 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що Тернопільська міська рада при розгляді проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» діяла в межах норм визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України та відповідно до вимог Регламенту Тернопільської міської ради від 24.11.2015 №7/2/152. Відповідачем дотримано усіх умов необхідних для повного та всебічного розгляду депутатами проекту рішення. Міська рада не може у будь-який спосіб схиляти депутатів до прийняття або не прийняття того чи іншого рішення.

Крім цього зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки судом першої інстанції здійснено розгляд справи за відсутності її представника всупереч клопотанню про відкладення розгляду справи, що суперечать принципу верховенства права (ст.6 КАС України) та принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст.8 КАС України), оскільки суд позбавив відповідача можливості належного представництва його інтересів в судовому засіданні, унеможливив надання представником усних пояснень з приводу обставин справи та інших обґрунтувань стосовно правомірності дій міської ради при розгляді проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)».

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та при йняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представником позивача та третіх осіб поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правильним встановленням обставин у справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача та третіх осіб ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 26.03.2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 24.04.2019 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись через Центр надання адміністративних послуг Тернопільської міської ради з відповідними заявами до міського голови про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Кожен з заявників до таких заяв подав копії паспорту, реєстраційного номера облікової картки платника податків, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, графічну частину проекту, документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, висновок державного експерта про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновок управління містобудування, архітектури та кадастру про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витяг з плану зонування кварталу, копію рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою, довідку (квитанцію) про сплату комунальних платежів за місцем реєстрації проживання, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання.

Проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» був винесений на розгляд 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради 06.06.2019.

Оскільки заяви та матеріали проекту землеустрою позивачем та третіми особами подавалися повторно, як вбачається зі змісту позовної заяви, і будь-яких змін у поданих документах не було, то виносився на розгляд Тернопільської міської ради проект рішення аналогічний попередньому, який пройшов обговорення та розгляд на засіданні постійно діючої комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради і був цією комісією підтриманий, про що свідчить витяг з протоколу засідання комісії №2 від 21.

06.06.2019 року на 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради розглядався проект рішення за №192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)». Зі змісту відзиву відповідача вбачається, що проект рішення містив усі вимоги, передбачені Регламентом Тернопільської міської ради, а також до проекту рішення були долучені відповідні додатки.

За результатами розгляду та голосування рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» не прийняте. Згідно із витягу з протоколу 35 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 06.06.2019 та поіменного голосування встановлено такі результати голосування: за - 4, проти - 0, утримались - 7, не голосувало - 25. Рішення не прийнято.

Листами від 19.06.2019 Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 24.04.2019 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші)» було подано на розгляд 35 сесії міської ради сьомого скликання 06.06.2019. За результатами розгляду рішення не прийнято.

Вважаючи такі дії Тернопільської міської ради протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що дії Тернопільської міської ради 7 скликання на 35 сесії Тернопільської міської ради від 06.06.2019 щодо розгляду проекту рішення № 192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_7 та інші)», за результатами голосування якого відповідачем не прийнято жодного із передбачених статтею 118 ЗК України рішень є протиправними та такими, що порушують права позивача ОСОБА_1 , оскільки відповідач, не приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розміщений гараж, що належить позивачу на праві приватної власності, діяв з порушенням принципів, визначених у пунктами 1, 2, 5, 8 частини третьої статті 2 КАС України.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами «а», «б» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як визначено пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

З огляду на це, позивач та треті особи, які є громадянами України, мають право на набуття права власності на земельну ділянку. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача ( стаття 120 Земельного кодексу України ).

Судом встановлено, що Тернопільською міською радою було прийняте відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_4 та інші), проекти землеустрою були розроблені та подані міській раді на затвердження.

Крім того, у спірному випадку мова йде про земельні ділянки під гаражами, які належать на праві приватної власності відповідно позивачу та третім особам, що вбачається зі змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем. Наведені вище норми ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Відповідно до частин сьомої-одинадцятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно вказано, що аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Сама процедура включає певний алгоритм дій та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, діючим законодавством не передбачено можливості прийняття іншого рішення при вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою, крім рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про відмову у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Стаття 26 Закону №280/97-ВР передбачає виключну компетенція сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР).

Частинами першої, четвертою статті 47 Закону № 280/97-ВР передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону № 280/97-ВР.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону №280/97-ВР).

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до пункту 6.7 статті 6 Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням ради від 04.02.2018 №7/2/152 з змінами і доповненнями, який розміщений на офіційному сайті Тернопільської міської ради та долучений до матеріалів справи: 6.7. Депутат Тернопільської міської ради зобов`язаний: 6.7.1. дотримуватися Конституції та законів України, Регламенту Тернопільської міської ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; 6.7.2. всебічно відстоювати інтереси членів територіальної громади міста Тернополя; 6.7.3. брати участь у роботі Тернопільської міської ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Регламенту постійні депутатські комісії є органами ради, що обираються для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до відання Тернопільської міської ради, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Стаття 26 цього ж Регламенту передбачає порядок прийняття рішень міською радою.

Відповідно до п.п. 26.1. 26.4., міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається більшістю депутатів від загального складу міської ради на пленарному засіданні після обговорення, крім інших випадків, передбачених чинним законодавством або цим регламентом. При встановленні результатів голосування до загального складу міської ради включається міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення міської ради приймаються лише з питань, внесених до порядку денного пленарного засідання сесії міської ради і за наявності відповідно оформленого проекту рішення. Проект рішення не ставиться на голосування, якщо він знімається розробником, який його вносив.

Як встановлено судом, проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 2 (гр. ОСОБА_7 та інші)» виносився на обговорення на засіданні постійно діючої комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради і був цією комісією підтриманий без зауважень, проте в подальшому Тернопільська міська рада на засіданні сесії відповідне рішення не прийняла фактично через відсутність голосів під час голосування даного проекту рішення.

Таким чином, жодне з рішень, які б мала прийняти міська рада у відповідності до частини дев`ятої статті 118 ЗК України: про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність чи відмову у передачі земельної ділянки, або залишення клопотання без розгляду, не прийняла. Повноваження міської ради щодо прийняття рішень з даного питання є виключними повноваженнями ради, проте вони не є дискреційними, оскільки законодавець передбачив лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, то така бездіяльність є протиправною.

Крім цього, жодна з норм Регламенту Тернопільської міської ради сьомого скликання не передбачає можливості депутатів колегіального органу при наявності кворуму не голосувати на засіданні сесії міської ради, таким чином ухиляючись від прийняття рішення.

З урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії Тернопільської міської ради 7 скликання на 35 сесії Тернопільської міської ради від 06.06.2019 щодо розгляду проекту рішення №192 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_7 та інші)», за результатами голосування якого відповідачем не прийнято жодного із передбачених статтею 118 ЗК України рішень є протиправними та такими, що порушують права позивача ОСОБА_1 , оскільки відповідач, не приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розміщений гараж, що належить позивачу на праві приватної власності, діяв з порушенням принципів, визначених у пунктами 1, 2, 5, 8 частини третьої статті 2 КАС України.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі №607/14165/17 (адміністративне провадження №К/9901/47357/18).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Веуеіег v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа №461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Таким чином, з урахуванням наведеного вище та приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду належних та достовірних доказів правомірності своїх дій, що полягають у неприйнятті на засіданні сесії міської ради жодного із передбачених ЗК України рішень за результатами розгляду проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (гр. ОСОБА_7 та інші)», суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про постановлення судом окремої ухвали відносно відповідача, то суд першої інстанції вірно зазначив, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не його обов`язком.

Що стосується доводів апелянта про те, що справу розглянуто у відсутності представника відповідача незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи, то апеляційний суд зазначає наступне.

У клопотанні представника відповідача зазначено: «представник відповідача уповноважений здійснювати представництво по даній справі ОСОБА_8 , не зможе бути присутнім у вказаному судовому засіданні, у зв`язку із чим прошу розгляд справи відкласти. При визначені судом дати наступного судового засідання прошу суд врахувати той факт, що я перебуватиму у відпустці з 2 по 20 серпня 2019р.»

Відповідно до пункту другого частини другої статті 205 КАС України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до пункту першого частини третьої цієї ж статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже з наведених норм КАС України слідує, що учасник справи зобов`язаний не лише повідомити суд про причину неявки, але й ця причина повинна бути визнана судом поважною.

Натомість як слідує із клопотання представника відповідача, ним не зазначено поважні причини неявки в судове засідання та докази на підтвердження вказаної обставини ( перебування у відрядженні, що підтверджується копією наказу; перебування у іншому судовому засіданні, що підтверджується судовою повісткою тощо).

Крім цього, відповідно до абзацу другого частини другої ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі №500/1367/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 24.10.2019р.