Справа № 460/2285/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2019 року м. Рівне №460/2285/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання відмови незаконною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання незаконною відмови щодо зарахування періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом останніх трьох років; зобов`язання зарахувати час проживання з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 05.11.1991 по 01.01.1993 в зоні добровільного гарантованого відселення, що становить більше 3 років та дає право на призначення пенсії на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи" на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 18.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Повідомляє, що в червні 2019 року звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак листом від 02.09.2019 відповідач відмовив йому у такому призначенні у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (не підтверджено 3 роки). Вважає оскаржувану відмову протиправною, тому просить у судовому порядку зобов`язати відповідача зарахувати спірний період проживання в зоні добровільного гарантованого відселення, що становить більше 3 років та дає право на призначення пенсії на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи" на пільгових умовах.

07.10.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (а.с.35-44), в якому на обґрунтування заперечень вказано, що в розумінні ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілі від Чорнобильської катастрофи - це особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали та додатково або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначено, що первинним документами підтверджено факт проживання позивача з 31.07.1992 по 31.12.1992, тому підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні. За таких обставин сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив до неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 01.12.2017 (а.с.30).

06.06.2019 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом №319/03.17 від 02.09.2019 Відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №16 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. У листі зазначено, що згідно з наданими копіями документів для призначення пенсії період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 8 місяців, а тому у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення підстави для призначення пенсії відсутні (а.с.11).

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною першою статті 55 цього Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - це особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно до довідки Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області №274 ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживав і проживає в смт.Рокитне Рівненської області: з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 15.01.1991 по даний час (а.с.31).

Згідно з даними трудової книжки в період з 01.06.1986 по 30.07.1986 позивач працював ветлікарем в СГПП "Промінь Рокитнівського району", з 01.09.1986 по 04.11.1986 - головним ветфельдшером колгоспу України Рокитнівського району, з 16.11.1986 по 11.05.1987 - інструктором по спорту в колгоспі "Болшевік", з 12.05.1986 по 14.03.1988 - ветфельшером Рокитнівської станції по боротьбі із захворюваннями тварин, з 25.03.1988 по 22.10.1991 - ветфельшером колгоспу "Авангард" Жашківського району Черкаської області, з 05.11.1991 по 11.10.1999 - ветлікарем коопзаготпрому Рокитнівського району (а.с.12-21).

Згідно з військовим квитком НК НОМЕР_3 від 19.05.1984 в період з 21.05.1984 по 24.05.1986 проходив службу в Радянській Армії (а.с.22-26).

Відповідно до довідки СГПП "Промінь" Рокитнівського району №47 від 05.09.2019 ОСОБА_1 дійсно працював у господарстві ветлікарем з 01.06.1986 по 30.07.1986 та відповідно до довідки №94 від 15.05.2019 - перебував членом колгоспу "Авангард" з 25.03.1988 по 22.10.1991 (а.с.27,29).

При цьому, в силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, смт. Рокитне відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Відтак, судом встановлено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення певний проміжок часу, необхідний для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статті 55 Закону №796-ХІІ.

Вік позивача на момент звернення до Пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком становив 54 роки.

Здійснюючи розрахунок років зниження пенсійного віку, суд зазначає, що з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 15.01.1991 по даний чай позивач проживав і проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому він має право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону).

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постановах від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 та від 04.09.2015 у справі №690/23/15 та підтверджена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17, від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 та від 20.02.2018 у справі №599/564/17.

У свою чергу, судом критично оцінюються посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на результати проведеної перевірки факту проживання, згідно з якою у довідці за №274 від 14.05.2019 виявлено розбіжність: Рокитнівська селищна рада замінила довідку за №274 від 14.05.2019 на нову довідку за №597 від 24.07.2019, а тому до уваги слід брати нову довідку. Зміст вказаних довідок свідчить, що вони видані на підставі різних документів: довідка №274 від 14.05.2019 видана на підставі даних будинкової книги АДРЕСА_1 , військового квитка, паспорта та трудової книжки, а довідка за №597 від 24.07.2019 - лише на підставі відомостей будинкових книг, а отже інформація, що вони містять різниться. Твердження відповідача, що при розгляді справи слід враховувати лише довідку Рокитнівської селищної ради №597 від 24.07.2019, а отже позивач проживав в смт.Рокитне з 20.11.1987 по 16.03.1988, з 15.10.1991 по даний час, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та, в свою чергу, жодним чином не обґрунтовані відповідачем, а тому судом до уваги не беруться.

Доводи відповідача, що в період з 25.03.1988 по 22.10.1991 позивач працював у колгоспі "Відродження" Жашківського району Черкаської області та цей період не може бути включений до обрахунку періоду проживання та роботи на територіях радіоактивного забруднення, суд відкидає як безпідставні, оскільки позивач і не просить цей період йому зарахувати.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та, в свою чергу, права на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. При цьому, відмова відповідача щодо зарахування часу проживання та роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 15.10.1991 по 14.05.2019 (час видачі Рокитнівською селищною радою довідки №274) та відповідно у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправною.

Відтак, для відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області обов`язок зарахувати час проживання та роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 15.10.1991 по 14.05.2019, що дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою цієї статті встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення до органу пенсійного фонду з відповідною заявою - 06.06.2019.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " №44277/98). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " №71916/01, 71917/01 та 10260/02). У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№23759/03 та №37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy" № 36813/97).

З огляду на наведене, відмова відповідача зарахувати позивачу час його проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення та, відповідно, і у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є такою, що не відповідає вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності. Така відмова грунтується на хибному тлумаченні норм чинного законодаства, на шкоду фізичній особі та порушує її майнові права, а саме правомірні очікування на призначення пенсії на пільгових умовах.

За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, 7, м. Рівне,33028, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зарахування часу проживання та роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 15.10.1991 по 14.05.2019 та призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати час проживання та роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 24.05.1986 по 14.03.1988 та з 15.10.1991 по 14.05.2019, що дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення до органу пенсійного фонду з відповідною заявою - 06.06.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.