Справа № 806/248/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 жовтня 2019 року
Київ

справа №806/248/16

адміністративне провадження №К/9901/2878/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 806/248/16

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ),

третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання відмови неправомірною та зобов`язання надати документи для отримання статусу учасників бойових дій,

за касаційною скаргою Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року (постановлену у складі головуючого судді Токарева М.С.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Євпак В.В., суддів Капустинського М.М., Мацького Є.М.),

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
22 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 -/ НОМЕР_2 /, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано відмову військової частина-польова пошта НОМЕР_1 -/ НОМЕР_2 / від 19 січня 2016 року № 707 протиправною. Зобов`язано військову частину-польова пошта НОМЕР_1 -/ НОМЕР_2 / надати ОСОБА_1 документи передбачені пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та довідку, згідно додатку 1 зазначеного порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що протиправна відмова у видачі стосовно колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 необхідних документів для надання статусу учасника бойових дій перешкоджає в реалізації його права на звернення, в тому числі самостійне звернення відповідно до пункту 8 Порядку № 413, до комісії для надання йому статусу учасника бойових дій.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга надійшла до суду 22 серпня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 806/248/16, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ухвалою від 18 жовтня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 806/248/16 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 21 жовтня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, встановлено, що ОСОБА_1 призваний Коростенсько-Лугинським ОМВК Житомирської області у Збройні Сили України 26 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 м. Новоград - Волинський.

Наведені обставини підтверджено наявною у матеріалах справи копією витягу з наказу № 90 командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) та копією військового квитка серії НОМЕР_3 .

Встановлено також, що солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що залучалися та брали участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 10 травня 2014 року по 09 вересня 2014 року, що підтверджується довідкою тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 17 вересня 2014 року № 5812.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 30 березня 2015 року, відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдата ОСОБА_1 , кулеметника 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, який рахувався у розпорядженні командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність).

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до командира В/Ч ПП 2731 в якій просив надати йому: довідку про безпосередню участь в зоні АТО; витяг з наказу про прибуття у військову частину НОМЕР_2 для проходження служби по мобілізації з 26 березня 2014 року; витяг з наказу по сектору про прибуття в зону АТО для проходження військової служби; витяг з наказу по сектору про вибуття із зони АТО після закінчення військової служби у зоні АТО; витяг з наказу по військовій частині про звільнення (убуття) із служби; довідку про те, що військова частина не оформила статус учасника АТО.

Листом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 19 січня 2015 року №707 відмовлено у видачі документів на оформлення учасника бойових дій військовослужбовця ОСОБА_1 . Свою відмову обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 рахується таким, що самовільно залишив частину з 20 вересня 2014 року та протягом тривалого часу не виконував свої службові обов`язки. На підставі вимог першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України, викладених в телеграмі від 08 жовтня 2014 року № 321/к/6955, командирам військових частин заборонено оформлювати та подавати на розгляд комісії комплекти документів для надання статусу учасника бойових дій на військовослужбовців відносно яких до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про кримінальне провадження (до військових прокуратур подано повідомлення про скоєння кримінального правопорушення) до моменту закриття кримінального провадження рішенням військового прокурора гарнізону за відсутності в діях складу злочину або винесення судом виправдувального вироку.

Позивач, вважаючи дії відповідача по відмові в надані йому довідки та витягів з наказу протиправними, звернувся до суду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, задоволено позовні вимоги. Відповідач зазначає, що на підставі вимог першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України, викладених в телеграмі від 08 жовтня 2014 року № 321/к/6955, командирам військових частин заборонено оформлювати та подавати на розгляд комісій комплекти документів для надання статусу учасника бойових дій на військовослужбовців відносно яких до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про кримінальне провадження до моменту закриття кримінального провадження рішенням військового прокурора гарнізону за відсутності в їх діях складу злочину або винесення судом виправдовувального вироку.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, встановлений частиною першою статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII).

Згідно зі абзацом 1 пунктом 19 частини першої цієї статті Закону, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Механізм надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 19 частини першої статті 6 Закону, визначений Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок № 413).

У відповідності до пункту 4 Порядку № 413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку № 413, для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками установ, закладів подаються на розгляд комісії у місячний строк після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу чи призначення їх на відповідні посади.

У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії (пункт 8 Порядку № 413).

Аналіз наведених приписів свідчить на користь висновку, що на командира військової частини покладено обов`язок подання документів для встановлення статусу учасника бойових дій, який виникає у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Надання особам статусу учасника бойових дій пов`язується саме з безпосереднім залученням такого військовослужбовця до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, а не із завершенням такого завдання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, факт прийняття солдатом ОСОБА_1 , під час перебування на військовій службі у Військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 10 травня 2014 року до 09 вересня 2014 року підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки від 17 вересня 2014 року №5812 виданої командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосередня участь такого військовослужбовця у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Відтак доводи відповідача про самовільне залишення позивачем частини з 20 вересня 2014 року та невиконання протягом тривалого часу службових обов`язків є безпідставними, оскільки не впливають на право позивача в отриманні зазначених документів.

Слід зазначити, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісією, визначеною відповідно до пункту 5 Порядку № 413. Відповідач зобов`язаний лише надати необхідні документи для встановлення статусу учасника бойових дій до відповідної комісії.

Також ні Закон № 3551-XII, ні Порядок № 413 не визначає умов, за наявності яких, командир звільняється від обов`язку надання документів для встановлення статусу учасника бойових дій військовослужбовцям, які були безпосередньо залучені до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2019 року справі №806/1102/16.

З приводу посилання відповідача на телеграму першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 08 жовтня 2014 року № 321/к/6955 про заборону командирам військових частин оформлювати та подавати на розгляд комісії комплекту документів для надання статусу учасника бойових дій на військовослужбовців відносно яких до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про кримінальне провадження (до військових прокуратур подано повідомлення про скоєння кримінального правопорушення) суд зазначає наступне.

Телеграма - це службовий документ, що становить буквено-цифрове повідомлення, передане за допомогою телеграфного зв`язку (телеграфом). Телеграма не є нормативно-правовим актом, а може носити лише інформаційний характер і не повинна містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанції про безпідставне посилання відповідача на вищезазначену телеграму.

Крім цього, як встановлено судами, матеріали справи не містять доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації про кримінальне провадження, повідомлення про підозру у вчиненні якого вручено ОСОБА_1 , або подання до військової прокуратури повідомлення про скоєння позивачем кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із судами попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови неправомірною та зобов`язання надати документи для отримання статусу учасників бойових дій.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними доводам, викладеним в запереченнях на позовну заяву, так і поданій відповідачем апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість у разі необхідності за належної правової допомоги передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк
Судді: І.В. Желєзний
Н.В. Коваленко