Справа № 520/5774/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 р.Справа № 520/5774/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Тихий квартал" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.08.19 року по справі № 520/5774/19

за позовом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Тихий квартал"

до Державного реєстратора Відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни

про визнання протиправним та скасування рішення,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Тихий квартал", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни, індексний № 34776159 від 13.04.2017 року про скасування права власності зареєстрованого рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Ігнатової Н.Є. про державну реєстрацію права власності ОК "ЖБК "Тихий Квартал" () на земельну ділянку площею 1,1225 га (кадастровий номер :09:001:0060) по проспекту Леніна, 25-В (нині проспект Науки ) у місті Харкові від № 8698994 від 28.01.2015 року;

- зобов`язати державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради скасувати запис державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни індексний № 34776159 від 13.04.2017 року в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про скасування запису права власності № 8698994 від 28.01.2015 року Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Тихий Квартал" () на земельну ділянку площею 1,1225 га (кадастровий номер :09:001:0060) по проспекту Леніна, 25-В ( нині проспект Науки ) у місті Харкові ;

- зобов`язати державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради поновити запис в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності № 8698994 від 28.01.2015 року Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Тихий Квартал" () на земельну ділянку площею 1,1225 га (кадастровий номер :09:001:0060) по проспекту Леніна, 25-В (нині проспект Науки ) у місті Харкові та зареєструвати право власності Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Тихий Квартал" () на земельну ділянку площею 1,1225 га (кадастровий номер :09:001:0060) по проспекту Леніна, 25-В (нині проспект Науки ) у місті Харкові на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.2015 № 33503316, видане Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 закрито провадження у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Тихий квартал" (вул. Пушкінська, 55, м. Харків, 61002) до Державного реєстратора Відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни (вул. Адміністративна, 2, м. Зміїв, Харківська область, 63404) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного господарського суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії Державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.10.2019 представники позивача підтримали апеляційну скаргу, наполягали на її задоволенні та надали пояснення аналогічні доводам, викладеним як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини першої цієї ж статті публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі № 817/2398/15, а також від 02 жовтня 2019 року по справі №814/2030/17.

При цьому, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 814/2030/17 дійшла висновку, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Як вбачається з матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача щодо внесення реєстратором запису про скасування його права власності на земельну ділянку на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 07.07.2015 року по справі №922/2697/15, яким вирішено: визнати недійсним та скасувати рішення п.2 додатку 2 до рішення Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 06.08.2014 №1601/14; визнати недійсним та скасувати п.13 додатку 1 до рішення Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 24.12.2014 №1738/14; зобов`язати Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Тихий квартал" (61002, Харківська обл., м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 55; ) передати, а Харківську міську раду (61003, м. Харків, пл. Конституції, 7, ) прийняти земельну ділянку площею 1,1225 га з кадастровим номером :09:001:0060 у первісному (придатному) для використання стані, про що скласти акт прийому-передачі.

Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із права власності.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає до розгляду в цивільному судочинстві.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Така інституціональна складова права на справедливий суд, як «суд, встановлений законом» є широким за своїм змістом поняттям.

Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена ЄСПЛ у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та полягає у такому:

«Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), № № 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У справі, що розглядається значення має юрисдикційна складова права на «суд, встановлений законом», оскільки перебуває у тісному взаємозв`язку з таким процесуальним інститутом, як компетенція судів щодо розгляду справ. Наявність проблеми української правової системи, пов`язаної з недостатньо чіткими критеріями розмежування компетенції між судами загальної юрисдикції, призводить до так званого «конфлікту юрисдикцій», внаслідок чого порушується право людини на судовий захист. Це, в свою чергу, стає об`єктом дослідження в Європейському суді в аспекті порушення права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд), яке безпосередньо у тексті ст. 6 Конвенції не значиться, але було сформульоване вперше у справі «Голдер проти Об`єднаного Королівства».

Тому, з врахуванням послідовно висловленої позиції Великої Палати Верховного Суду, необхідності дотримання балансу у захисті прав учасників спору, що розглядається, підстав для визнання даного спору таким, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства немає.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Тихий квартал" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 року по справі № 520/5774/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 21.10.2019 року