Справа № 1.380.2019.003469
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003469
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.,

секретар судового засідання Гордійчук Г.В.

за участю:

представника позивача та третьої особи - Батьков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області за участю третьої особи Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра Україна» «Західукргеологія» про визнання незаконними дій, скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" (03057, м. Київ, вул. Є. Мірошніченко, 10, ) звернулося в суд з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, просп. В. Чорновола, 39) за участю третьої особи Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра Україна» «Західукргеологія» (79000, м. Львів, пл. Міцкевича,8, ) про визнання незаконними дій, скасування постанови.

Ухвалою суду від 15 липня 2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

Протокольною ухвалою від 19 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 07.12.2018 року ВП 46866100, державний виконавець не врахував положення пунктів 5.2, 5.3 Статуту ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 30.10.2007 № 545, за змістом яких майно, право користування яким, передано підприємству як внесок до статутного фонду, є власністю Засновника. Вказують, що майно набуте підприємством в результаті його господарської діяльності є власністю Засновника (ПАТ НАК «Надра України»).

Представником відповідача на адресу суду подано відзив на позовну заяву (№30758, від 28.08.2019 року), у якому просять відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, винесена у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначають, що описані в постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, від 07.12.2018 року ВП 47415418 транспортні засоби зареєстровані за ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія». Справу просять розглядати без участі державного виконавця на підставі наявних матеріалів у справі.

Третя особа пояснення від 19.09.2019 року (№33663), в яких зазначає, що з доводами викладеними у позовній заяві ПАТ «Національна акціонерна компанія» «Надра України» погоджується в повному обсязі.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Левко Любов Романівною 07 грудня 2019 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника при примусовому виконанні виконавчого листа № 813/505/14 виданого 05.05.2014 року Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» на користь УПФУ у м. Стрию заборгованості в сумі 224431, 90 грн.

У ході вчинення державним виконавцем Галицького ВДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області виконавчих дій було описано та накладено арешт на майно:

- Транспортний засіб МАЗ-500 (бортовий) інв..№3, 1966 року випуску, зеленого кольору ; днз 13-25 ЗАМ, об'єм двигуна - 11,15;

- Причіп одноосний 1-Р-05, інв. № 7004, 1986 року випуску, зеленого кольору , днз 03-456 РЕ;

- Автопричіп ГКБ - 817, 1985 року випуску, зеленого кольору днз 55-773А;

- Транспортний засіб МАЗ - 5334, інв. № 6245, 1984 року випуску, синього кольору, днз 26-54 ЗАЛ об'єм двигуна -11, 15;

- Транспортний засіб ЗІЛ - 131-71А (бортова), інв. № 7720, 1987 року випуску, зеленого кольору днз 65-10 ЗАМ, об'єм двигуна -6;

- Транспортний засіб КРАЗ 257, інв. № 6640, 1985 року випуску, зеленого кольору, днз 91-04ЗАЛ, об'єм двигуна 14,87;

- Транспортний засіб (самоскид), інв..№ 7595, 1987 року випуску синього кольору, днз 6283 ЗАМ, об'єм двигуна - 5, 38;

- Транспортний засіб МАЗ- 500, інв. №1, 1972 року випуску, зеленого кольору, днз 55- 621РТ, об'єм двигуна - 11, 15;

- Транспортний засіб ТАЗ 2410, інв. № 2846, 1971 року випуску, чорного кольору, днз 0410 ІКА, об'єм двигуна - 2,4;

- Транспортний засіб УРАЛ - 4320, інв.. № 7955, 1988 року випуску, зеленого кольору, днз 68-22 ЗАМ об'єм двигуна - 14, 86;

- Транспортний засіб ЗІЛ -133 ГЯ (автокран КС - 3575-АЯ), інв..№ 7164, 1986 року випуску, зеленого кольору, днз 96-04 ЗАЛ, об'єм двигуна -6;

- Транспортний засіб МАЗ - 5337 (буровий верстат УРБ ЗАМ) інв. № 8217, 1990 року випуску зеленого кольору, днз 36-35 ЗАМ, об'єм двигуна - 6;

- Транспортний засіб УАЗ -39621 інв.№ 8152, 1989 року випуску, зеленого кольору;

- Трактор - тягач ТДТ-55, інв.№ 8012, 1989 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна-6,3;

- Транспортний засіб УАЗ -452, інв. №8873, 1988 року випуску, зеленого кольору, днз АО-98-92 АА, об'єм двигуна -2,5.

Не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою про опис та арешт майна (коштів) божника, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб»єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі-Закон № 1404-VIII).

Згідно ст.1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно частини 1 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

У відзиві представник відповідача зазначає, що реалізація вказаного рухомого майна боржника ще не відбулась, оскільки експертом не підготовлено звіти щодо вказаного майна.

Щодо посилань позивача, що майно, яке описане та заарештоване є власністю Засновника - ПАТ НАК «Надра України», судом встановлено наступне.

Згідно п.5.2., п.5.3. Статуту Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 30.10.2007 року № 545, визначено, що майно, право користування яким, передане Підприємству як внесок до Статутного фонду, є власністю Засновника. Майно набуте підприємством в результаті його господарської діяльності є власність Засновника. Засновник має право вилучити у Підприємства майно, яке є власністю Засновника.

Однак, згідно листа Дочірнього підприємства «Західукргеологія» від 13.11.2018 року № 01-1928/13 адресованому Головному державному виконавцю Галицького ВДВС м. Львові Левко Л.Р., автотранспортні засоби, які описані в постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 07.12.2018 року ВП №47415418, перебувають на балансі ДП НАК ««Надра України» «Західукргеологія».

У ході судового розгляду справи суду не надано належних та достовірних доказів на підтвердження права власності за ПАТ «Національна акціонерна компанія» «Надра України», на транспортні засоби, які описані та на яке накладено арешт постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 07.12.2018, а саме договору купівлі-продажу чи інших документів, які б засвідчували б право власності на вищенаведене майно, перебування транспортних засобів на балансі ПАТ «Національна акціонерна компанія» «Надра України», та/або судового рішення про визнання права власності на це майно.

Відтак, суд не бере до уваги покликання представника позивача на п.5.2., п.5.3. Статуту Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 30.10.2007 року № 545, щодо майна підприємства, оскільки частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Посилання позивача на незаконність дій відповідача, оскільки майно набуте підприємством в результаті його господарської діяльності є власністю Засновника (ПАТ НАК «Надра України»), є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, відповідач здійснюючи повноваження, які визначені ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", діяв в межах та на підставі Закону.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві та під час надання пояснень у судовому засіданні не наведені інші норм законодавства, що порушені відповідачем під час прийняття спірної постанови від 07.12.2018 р.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено. що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Левко Любов Романівною під час винесення постанови про опис та арешт майна коштів) боржника від 07.12.2018 р. ВП 46866100 вимог законодавства, в той час як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність винесеної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (03057, м. Київ, вул. Є. Мірошніченко, 10, ) до Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, просп. В. Чорновола, 39) за участю третьої особи Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра Україна» «Західукргеологія» (79000, м. Львів, пл. Міцкевича,8, ) про визнання незаконними дій, скасування постанови, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до суду апеляційної інстанції .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Суддя Кухар Н.А.