Справа № 1.380.2019.002807
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002807
Р І Ш ЕН Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.;

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Пшевлоцького Ю.М. ,

представника відповідача Прокопик І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП у Львівській області, відповідач), в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 2106.2019 вх.№21693) просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ від 17.05.2019 року №1562 «Про застосування дисциплінарних стягнень та зменшення щомісячної премії працівникам Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП» в частині старшого оперуповноваженого СКП Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліці у Львівській області від 14.06.2019 року №365 о/с «По особовому складу» в частині ОСОБА_1 ;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 17 червня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю грошового забезпечення за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Ухвалою суду від 05.06.2019 відкрито провадження у справі.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що він тривалий час проходив службу в правоохоронних органах (у міліції, а згодом у Національній поліції України) і станом на квітень 2019 року займав посаду старшого оперуповноваженого СКП Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Проте, незважаючи на належні результати роботи та фактичну відсутність будь-яких порушень при виконанні своїх службових обов`язків, позивача, на його думку, було безпідставно та необґрунтовано притягнуто ГУНП у Львівській області до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, про що видано наказ від 17.05.2019 року №1562 «Про застосування дисциплінарних стягнень та зменшення щомісячної премії працівникам Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП».

У наказі від 17.05.2019 №1562 викладено висновок про те, що позивач грубо порушив службову дисципліну, основні обов`язки поліцейського, з чим ОСОБА_1 не погоджується та вважає такий наказ необ`єктивним і безпідставним.

За твердженням позивача, наказ про застосування дисциплінарного стягнення був прийнятий за наслідком формально проведеного службового розслідування та на підставі необґрунтованих висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи. На переконання позивача, він не допускав порушень, на підставі яких до нього застосоване дисциплінарне стягнення, а відтак, накладене стягнення вважає протиправним.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 вважає, що також є протиправним і підлягає скасуванню наступний наказ ГУНП у Львівській області від 14.06.2019 року №365 о/с «По особовому складу», яким його було звільнено зі займаної посади старшого оперуповноваженого на виконання наказу від 17.05.2019 року №1562 та призначено на іншу посаду, а саме дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Червоноградського відділу поліції.

На думку позивача, оспорювані ним рішення є протиправними і підлягають скасуванню, внаслідок чого він підлягає поновленню на посаді зі стягненням середнього заробітку за виконання нижчеоплачуваної роботи, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву від 25.07.2019 вх. №26451, згідно з яким заперечує проти адміністративного позову та стверджує, що такий є безпідставним.

На обґрунтування чого відповідач вказує, що його рішення повністю відповідають нормам чинного законодавства України, яке регламентує функціонування підрозділів поліції та службової діяльності поліцейських.

Відповідач стверджує, що у межах своїх повноважень і належним чином провів службове розслідування за фактами неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_1 та достовірно встановив відповідні порушення з його сторони. Зазначає, що майор поліції ОСОБА_1 грубо порушив службову дисципліну, основі обов`язки поліцейського.

Також вказує на те, що службовим розслідуванням, відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України №893 від 07.11.2018 та ін. нормативно-правових актів повністю доведено факт вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 та його вину у скоєному, на підставі чого начальником прийнято рішення про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, ГУНП у Львівській області просить у задоволенні позову відмовити.

31.07.2019 за вх. №27454 ОСОБА_1 було надано відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач у своїх запереченнях посилається виключно на висновки службового розслідування, не обґрунтовує жодними доказами та фактичними даними факт порушення ОСОБА_1 службової дисципліни.

Відповідач 05.08.2019 за вх. №27887 надав суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначає, що доводи викладені у відповіді на відзив, жодним чином не спростовують обставини встановлені службовим розслідуванням, а саме, зокрема, той факт, що ОСОБА_1 не було вжито усіх необхідних оперативно-розшукових заходів під час провадження у результаті чого злочинну діяльність не задокументовано, справу закрито без її реалізації.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених у позові та відповіді на відзив з урахуванням наданих пояснень та долучених доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд при вирішенні спору виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно послужного списку №0063433 ОСОБА_1 з 25.02.2005 року був зарахований курсантом до Училища професійної підготовки при ЛЮІ МВС України, а з 17.06.2005 року ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ в різних підрозділах (починаючи з патрульно-постової служби міліції ЛМУ УМВС України у Львівській області).

З листопада 2015 року позивач займав посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Радехівського районного відділу ГУМВС у Львівській області за званням майор міліції.

У зв`язку з реформуванням системи органів внутрішніх справ та створенням Національної поліції, відповідно до наказу від 06.11.2015 року №846о/с позивач згідно з п. 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» був звільнений за п. 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 , з 07.11.2015 у порядку переатестування був призначений на посаду старшого оперуповноваженого Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області з присвоєнням йому спеціального звання майора поліції.

Із 01.12.2016 року позивач був призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області, яку обіймав до часу звільнення з посади за наказом від 14.06.2019 №365 о/с.

Судом також встановлено, що на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 22.03.2019 №988 було проведено службове розслідування за фактами порушення службової дисципліни окремими працівниками СКП Радехівського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, зокрема і ОСОБА_1

23.04.2019 було складено висновок за наслідками проведення службового розслідування та затверджено його начальником ГУНП у Львівській області.

Відповідно до п. 3 висновку службового розслідування було запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади за грубе порушення службової дисципліни, основних обов`язків поліцейського, передбачених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 ч. 3 ст. 1 та ч. 1 ст. 5 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», п.п. 8, 10 ч. 1, ч. 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, п. 3 ст. 41, ч. 3 ст. 104 КПК України, п.п. 1.3, 1.5 розділу І «Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців, працівників поліції апарату та інших органів і підрозділів ГУНП у Львівській області», затвердженого наказом ГУНП у Львівській області від 10.08.2016 року №1863.

Як вбачається зі змісту висновку службового розслідування встановлені порушення ОСОБА_1 полягали в тому, що останній:

1) Не вжив усіх необхідних оперативно-розшукових заходів під час провадження ОРС №25310324, у результаті чого, злочинну діяльність фігуранта не задокументовано, а справу закрито без реалізації, неповідомлення у триденний строк Апеляційний суд Львівської області про закриття ОРС стосовно фігуранта, про здійснення оперативно-розшукових заходів за рішенням суду, чим порушено вимоги ст. 7, ч. 2 ст. 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

2) При заповненні протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 05.02.2019 року, не зазначив час допиту та номер ЄРДР в рамках якого було допитано свідка, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 104 КПК України. У тесті висновку службового розслідування зазначено, що, допит свідка проводився в рамках кримінального провадження №0000037, розпочатого 03.02.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, й позивачем не було заповнено час допиту та відповідний ЄРДР.

3) Отримуючи на виконання доручення про проведення слідчих дій, виконував їх у неповному обсязі, чим порушено п. 3 ст. 41 КПК України.З тексту висновку службового розслідування вбачається, що позивачу було надано слідчими доручення на проведення слідчо-оперативних дій у кримінальних провадженнях №0000461, №0000481, №0000483, однак, проведені ним дії є недостатніми.

4) 04.04.2019 року з 14:00 без поважних причин був відсутній на службі, чим допустив - прогул, самовільно залишив межі дислокації, територію обслуговування підрозділу в робочий час, не виконав наказ керівника прибути на оперативну нараду, чим грубо порушив п. 4 ч. 3 ст. 1 та ч. 1 ст. 5 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України» та п.п. 1.3, 1.5 розділу І «Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців, працівників поліції апарату та інших органів і підрозділів ГУНП у Львівській області», затвердженого наказом ГУНП у Львівській області від 10.08.2016 року №1863. Крім цього, 04.04.2019 року при спілкуванні із старшим інспектором-черговим СРПП №2 ПП Радехівського ВП майором поліції Марком А.І. , в телефонній розмові не контролюючи своєї поведінки, почуття та емоції, дозволив своїй особистій антипатії, неприязні та недоброму настрою вплинути на службову поведінку, та порушуючи норми ділового мовлення, допустив використання ненормативної лексики, чим порушив п.п. 8, 10 ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179.

Судом встановлено, що в подальшому, наказом ГУНП у Львівській області від 17.05.2019 №1562 «Про застосування дисциплінарних стягнень та зменшення щомісячної премії працівникам Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП» за грубе порушення службової дисципліни, основних обов`язків поліцейського, передбачених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 ч. 3 ст. 1 та ч. 1 ст. 5 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», п.п. 8, 10 ч. 1, ч. 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, п. 3 ст. 41, ч. 3 ст. 104 КПК України, п.п. 1.3, 1.5 розділу І «Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців, працівників поліції апарату та інших органів і підрозділів ГУНП у Львівській області», затвердженого наказом ГУНП у Львівській області від 10.08.2016 року №1863 та вимоги ст. 7, ч. 2 ст. 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», до старшого оперуповноваженого СКП Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення з посади. Відповідно до ч. 5 ст. 23 Дисциплінарного статуту Національної поліції України зменшено щомісячну премію у розмірі 10% терміном на один місяць (п. 1 наказу).

Згодом, наказом ГУНП у Львівській області від 14.06.2019 №365 о/с «По особовому складу», відповідно до пп. 5 п. 3 ч. 1 ст. 65 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, ОСОБА_1 було призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП, звільнивши з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Радехівського відділення ГУНП, з 17.06.2019. Підстава - наказ ГУНП від 17.05.2019 №1562.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та не погоджуючись зі звільненням з посади, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір суд керується наступним.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Стаття 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначає основні обов`язки поліцейського, зокрема, відповідно до ч. 1 Закону, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Частиною 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України регламентовано порядок застосування дисциплінарних стягнень.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 19).

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч.ч. 3, 4, 6 ст. 19).

Частинами 7-9 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

З наведеного можна зробити висновок, що лише за умов дійсного вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, за наявності його вини та після належного доведення таких обставини у ході відповідного службового розслідування, на таку особу, в порядку й у строки, що визначені чинним законодавством України, може бути накладено дисциплінарне стягнення, вид якого залежить від тяжкості проступку та інших істотних обставин справи.

Суд звертає увагу на те, що обов`язковому встановленню, підлягає у першу чергу факт вчинення конкретного проступку певною особою. Окрім того, має бути встановлено не лише факт певного порушення, а й вчинення його відповідною особою саме всупереч своїм службовим обов`язкам. При цьому, одним із істотних елементів, який передує накладенню дисциплінарного стягнення, є доведена вина такої особи по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на неї обов`язків і така провина у вчиненні дисциплінарного проступку повинна проявлятися у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Таким чином, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав настання несприятливих наслідків, не дотримався своїх службових обов`язків, чим спричинив відповідне порушення.

Аналізуючи матеріали та обставини справи, відповідно до яких відповідач стверджує про належність і достатність підстав які, на його думку доводять правомірність оскаржуваних наказів, суд вважає за доцільно зазначити наступне.

Щодо невжиття ОСОБА_1 всіх необхідних оперативно-розшукових заходів під час провадження оперативно-розшукової справи (ОРС) суд, за наслідком вирішення даного спору, розглядає висновки про такий факт як оціночне судження сторони відповідача.

У даному випадку суд звертає увагу на те, що у висновку службового розслідування вказано, що діяльність позивача в рамках ОРС №25310324 не принесли жодних відомостей про протиправні дії фігуранта справи, що призвело до закриття такої ОРС.

Однак, суд зазначає, що проведення ОРС не обов`язково повинно мати своїм наслідком установлення певної протиправної діяльності, оскільки, саме по собі заведення ОРС не є достеменним і достатнім свідченням протиправності дій певних осіб, а власне спрямоване на перевірку такого припущення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів. Згідно зі ст. 1 цього ж закону, завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Отже, проведення оперативно-розшукової діяльності, заведення відповідних оперативно-розшукових справ є способом пошуку й установлення імовірних даних про протиправні діяння. При цьому, за наслідком проведення ОРС такі відомості можуть не підтверджуватися зі закриттям відповідної справи (що може мати місце й із інших підстав).

А саме, це визначено в ст. 9-2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та може мати місце у разі: розшуку особи, яка переховувалася від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухилялася від відбування кримінального покарання, а також особи, яка безвісно відсутня; набрання законної сили вироком або ухвалою суду; завершення виконання розвідувальних, контррозвідувальних заходів або вичерпання можливостей для їх здійснення; спростування у встановленому порядку матеріалів про злочинну діяльність особи; невстановлення у передбачені законом строки даних, що вказують на ознаки злочину в діях особи; смерті особи, щодо якої заведено оперативно-розшукову справу тощо. Отже, саме по собі закриття ОРС не є свідченням порушення службової дисципліни чи неналежного виконання службових обов`язків, а є одним із наслідків проведення ОРС.

Таким чином, закриття ОРС, зокрема й ОРС №25310324, що у висновку службового розслідування визначено як негативний факт, не може, на переконання суду, розцінюватися, як порушення дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків.

При цьому, відповідач не надав достатніх доказів того, що ОРС №25310324 не підлягала закриттю, або ж позивач вжив недостатніх заходів при її здійсненні з причин неналежного виконання службових обов`язків.

Зокрема, відсутнє підтвердження того, що по відповідному факту були вжиті інші оперативно-розшукові заходи, які далиі протилежний результат ніж ті що були здійснені ОСОБА_1 , або що постанову про закриття ОРС №25310324 було скасовано відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (прокурор в межах своєї компетенції скасовує незаконні постанови про закриття оперативно-розшукової справи).

Крім того, на підтвердження доводів про недостатність проведених позивачем слідчих дій, відповідачем не було надано доказів щодо подальшого звернення ініціаторів (відповідних слідчих) для вжиття додаткових заходів (слідчих дій) по зазначених кримінальних провадженнях або ж щодо продовження строків виконання наданих доручень. Зокрема, відповідно до п. 6 розділу VІ Інструкції №575, обумовлено, що в разі неможливості своєчасного виконання доручення продовження строку його виконання письмово погоджується зі слідчим, який дав доручення, а згідно з п. 9 розділу VІ Інструкції №575, керівник органу досудового розслідування розглядає матеріали виконаного доручення слідчого, які надійшли від оперативного підрозділу й у разі його неналежного виконання повертає матеріали відповідно до вимог діловодства керівникові територіального органу, підрозділу поліції для усунення недоліків та вжиття до винних заходів дисциплінарного впливу в установленому порядку.

Щодо неналежного протоколювання допиту свідка ОСОБА_3 , про що зроблені відповідні висновки за наслідками службового розслідування, суд вважає за необхідно зазначити.

Відповідачем не представлено оригіналу такого протоколу, а лише стверджено про залишення його в робочому столі позивача та недолучення позивачем його до матеріалів. Суд звертає увагу також на відсутність якого-небудь процесуального документа (акт огляду тощо), який би фіксував проведення огляду робочого столу позивача, його внутрішніх частин (шухляд) і виявлення в них зазначеного документа (незаповненого протоколу допиту), дату й час такого огляду, осіб присутніх при огляді.

Суд бере до уваги покликання відповідача на план-завдання мобільної групи ГУНП контролю за станом службової дисципліни та законності, запобігання надзвичайних подій за їх участю Радехівському ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, затверджений начальником ГУНП у Львівській області 04.04.2019 року, проте зазначає, що даний документ не надає права членам мобільної групи за самовільним рішенням проводити огляд речей працівників поліції, а їм надається лише право безперешкодного допуску до службових приміщень органів та підрозділів ГУНП.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що у висновку службового розслідування вказано, що допит свідка ОСОБА_3 проводився в рамках кримінального провадження №0000037, у той же час, як вбачається з відповіді від начальника СВ Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 13.08.2019 №3944/64/02-2019, відповіді заступника начальника СУ ГУНП у Львівській області від 16.08.2019 №П-159/16/02-19, позивачеві не надавалися доручення на проведення слідчих дій у рамках кримінального провадження №0000037 і в матеріалах даної справи відсутній протокол допиту свідка ОСОБА_3 в межах цього провадження.

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_3 , наявної в матеріалах справи, вбачається, що протокол був складений у межах кримінального провадження №0000039, що ставить під сумнів об`єктивність інформації викладеної у висновку службового розслідування.

У частині тверджень відповідача про неналежне виконання ОСОБА_1 доручень на проведення слідчих дій, отриманих позивачем у справах №0000461, №0000481, №0000483, суд в першу чергу зазначає, що відповідно до норм ст.ст. 40, 41 КПК України, п. 1 розділу VІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 року №575, слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам, а не певним оперативним працівникам.

Отже, обов`язок по належному виконанню доручення слідчого покладається на оперативний підрозділ, в особі його керівника. Указане кореспондує й п. 8 розділу VІ Інструкції №575, який передбачає, що контроль за виконанням доручень слідчих працівниками оперативних підрозділів територіального органу, підрозділу поліції покладається на керівника територіального органу, підрозділу поліції.

Під час розгляду справи судом, факти неналежного виконання ОСОБА_1 доручень на проведення слідчих дій не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, наявний лише звіт про надання та виконання доручень слідчих станом на 05.04.2019. Проте інших доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 не виконував відповідні доручення суду не надано.

Стосовно застосування дисциплінарного стягнення з підстав відсутності на робочому місці та неприбуття на оперативну нараду у відділенні поліції 04.04.2019 року суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 станом на зазначену дату обіймав посаду старшого оперуповноваженого й відповідно до його службових обов`язків, за ним було закріплено територію Радехівського району.

Відтак, зважаючи на специфіку займаної посади та територію обслуговування, факт відсутності позивача в службових приміщеннях Радехівського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області не може самостійно свідчити про залишення ним місця несення служби та невиконання службових обов`язків.

При цьому, за свідченнями позивача, він узгодив своє відбуття 04.04.2019 року до м. Львова з начальником СКП Радехівського ВП підполковником поліції Ляскою В.М. , що відповідає п. 1.5 Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців, працівників поліції апарату та інших органів і підрозділів ГУНП у Львівській області, затвердженому наказом ГУНП у Львівській області від 10.08.2016 року №1863. У той же час, належних доказів протилежного відповідачем не надано.

Суд також зазначає, що в складеному акті від 04.04.2019 року про відсутність ОСОБА_1 стверджується про певний період його відсутності на території Радехівського району. Однак, стороною відповідача не було надано обґрунтованих підтверджень тому, яким чином комісія, що склала акт, могла достовірно встановити таку обставину та її тривалість (час залишення адміністративних меж району та повернення до нього), а отже, такі висновки не можуть бути оцінені, як належна підстава для застосування дисциплінарного стягнення.

Також суду не було надано доказів того, що оперативна нарада, на яку як стверджує відповідач не прибув ОСОБА_1 , була плановою та мала відбутися саме 04.04.2019 Крім того не можливо встановити, що працівники Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП в тому числі ОСОБА_1 завчасно та в належний спосіб були проінформований про факт призначення на 04.04.2019 оперативної наради в Радехівському ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, про час її проведення, про питання, які були винесені на обговорення та про обов`язковість участі в ній. Даний факт свідчить про свавільне відношення керівництва до працівників Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП в тому числі і ОСОБА_1 .

Суд бере до уваги наявний у матеріалах справи протокол оперативної наради від 04.04.2019 року №12, однак зазначає що він не підтверджує своєчасного повідомлення позивача про нараду, оскільки він складений уже по факту її проведення.

Більше того, виходячи зі змісту протоколу, суд зазначає, що питання 1 наради «Результати оперативно-розшукової діяльності Радехівського ВП з розкриття злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, результати оперативно-розшукової діяльності з розкриття злочинів, пов`язаних з незаконним обігом зброї та вибухівки», по якому повинен був бути заслуханий ОСОБА_1 , обумовлює необхідність щонайменше попереднього повідомлення останнього про таку нараду для надання можливості підготовки до звітування та участі в нараді.

Також суд критично оцінює висновки відповідача в частині неетичної поведінки ОСОБА_1 та його ненормативного спілкування.

А саме, за висновком службового розслідування, позивач при спілкуванні 04.04.2019 року в телефонній розмові зі старшим інспектором-черговим СРПП №2 ПП Радехівського ВП майором поліції Марком А.І . допустив використання ненормативної лексики.

На підтвердження чого стороною відповідача надано аудіозапис розмови та рапорт начальника Радехівського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області.

У зв`язку з чим, суд підкреслює, що представлений аудізапис сам по собі не може належним чином підтверджувати ті обставини, які в обов`язковому порядку підлягають з`ясуванню, а саме - ані факту спілкування саме ОСОБА_1 саме з Марком А.І. , ані відповідного спілкування саме в робочий час та зі службових питань, ані конкретну дату та час такої розмови, тощо. Крім того такого, обов`язку на чергового покладено не було і фіксація даної розмови не може розцінюватися, як належний і допустимий доказ, оскільки такий спосіб фіксації нічим не передбачено, а здійснення фіксації та подальше розголошення змісту приватної розмови не кореспондує припису ст. 31 Конституції України, а відповідні матеріали не можуть мати доказової сили.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що відповідачем у ході судового розгляду даної справи не було доведено вчинення ОСОБА_1 проступків, за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку про невідповідність рішення відповідача в контексті вимог ч.2 ст.2 КАС України. Відтак, оспорюваний наказ ГУНП у Львівській області від 17.05.2019 року №1562 «Про застосування дисциплінарних стягнень та зменшення щомісячної премії працівникам Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП» в частині ОСОБА_1 є протиправним і підлягає скасуванню. Отже, дана позовна вимога підлягає до задоволення.

Щодо решти заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

У даному випадку, дисциплінарне стягнення, накладене наказом ГУНП у Львівській області від 17.05.2019 року №1562, було виконано за наказом від 14.06.2019 року №365 о/с «По особовому складу».

Отже, зважаючи на те, що такий наказ є наслідком наказу від 17.05.2019 року №1562 (який вказаний як його підстава), а також ураховуючи протиправність останнього, він не може породжувати жодних правомірних наслідків.

У зв`язку з чим, наказ від 14.06.2019 року №365 підлягає визнанню протиправним і скасуванню, так як він ґрунтується на тих же висновках підставах що і наказ №1562.

При цьому, суд також зазначає, що, скасовуючи наказ від 14.06.2019 року №365, яким ОСОБА_1 було звільнено зі займаної посади старшого оперуповноваженого в порядку виконання дисциплінарного стягнення, слід вирішити питання про поновлення позивача на відповідній посаді.

Як випливає зі змісту рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/202 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 року №753/11/13-10 «Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби», під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Враховуючи те, що Законом України «Про Національну Поліцію» не врегульовано питання поновлення на службі, у даному випадку підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, суд приходить до висновку що належним способом відновлення порушених прав позивач є постановлення рішення про поновлення ОСОБА_1 з відповідної дати на посаді, займаній до часу неправомірного звільнення, а саме на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області.

Стосовно уточнених вимог позивача щодо поновлення на будь-якій рівнозначній посаді в межах Львівської області, то суд вважає, що таке поновлення створюватиме ситуацію правової невизначеності щодо порядку виконання рішення суду, може призвести до його неефективності та непоновлення прав позивача в належний спосіб, а також це не кореспондує зазначеним вище нормам чинного законодавства України.

Крім того, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, так і ч. 1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч. 1 ст. 94 Кодексу і ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Із наявних у матеріалах справи довідок про доходи вбачається, що винагорода позивача за новим місцем праці за посадою на яку ОСОБА_1 було переведено у зв`язку з реалізацією оскаржуваного наказу №365 від 14.06.2019, була меншою, аніж за попереднім.

Відтак, слід зобов`язати відповідача провести відповідні нарахування різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та виплатити таку різницю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень чи їх посадових і службових осіб, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

За наведеного вище суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову. Відповідачем у свою чергу не надано доказів на спростування позовних вимог.

Зважаючи на відсутність підтверджених судових витрат, то такі відповідно до вимог ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17.05.2019 №1562 "Про застосування дисциплінарних стягнень та зменшення щомісячної премії працівникам Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП" в частині старшого оперуповноваженого СКЛ Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліці у Львівській області від 14.06.2019 року №365 о/с "По особовому складу" в частині ОСОБА_1 .

Поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 17 червня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю грошового забезпечення за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Радехівського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 22.10.2019.

Суддя В.М.Сакалош