Справа № 1.380.2019.001128
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.001128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Терлецький О.О.,

за участю:

представник позивача Каверін С.М.

представник відповідача Борківський О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього грошового забезпечення, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного із позовом до Служби безпеки України, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 на день виключення зі списків частини (02.11.2018) одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно;

- стягнути із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.11.2018 по 29.01.2019 у сумі 45754,01 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом першого заступника Голови Служби безпеки України від 31.10.2018 № 1420 ос позивача звільнено в запас Служби безпеки України відповідно до пп. «а» п. 61, пп. «б» п. 62, пп. «б» п. 81 -1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007. Наказом Голови Служби безпеки України від 02.11.2018 № 1420-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення Служби безпеки України. Стверджує, що відповідачем не проведено своєчасно розрахунок з позивачем при звільненні, а саме не виплачено компенсацію за неотримане речове майно та одноразову грошову допомогу в день виключення із списків. Оскільки Службою безпеки України на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 набув право на стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні до остаточного розрахунку з 02.11.2018 по 29.01.2019 відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 21.08.2019 (вх. № 30090), відзив від 05.09.2019 (вх. № 31851). Вказує, що розрахунки з військовослужбовцями, звільненими з військової служби, у тому числі виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, здійснюється Службою безпеки України в межах бюджетних асигнувань. Обов`язок виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу виник у Служби безпеки України після виключення зі списків особового складу, тобто після 02.11.2018, відтак, відповідач правомірно провів розрахунок з ОСОБА_1 після отримання бюджетних асигнувань. Зазначає, що вимога про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб не підлягає задоволенню, оскільки така виплата не є грошовим забезпеченням. Вказує на відсутность підстав для застосування до спірних відносин норм Кодексу законів про працю України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до довідки управління Служби безпеки України у Львівській області від 28.12.2018 № 12/157/3-22 ОСОБА_1 з 01.05.2009 проходив військову службу в органах Служби безпеки України згідно з наказом УСБУ в Донецькій області від 29.04.2009 № 117-ос.

Згідно з витягом з наказу Служби безпеки України від 31.10.2018 № 1420-ос відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за пп. «а» п. 61, пп. «б» п. 62, пп. «б» п. 81 -1 (за станом здоров`я непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) у запас Служби безпеки України, виключивши зі списків особового складу, з урахуванням часу на здавання посади, з 02.11.2018.

Наказом Служби безпеки України від 31.10.2018 № 1420-ос передбачено виплатити майору ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 календарних років служби згідно з главою 1 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України № 525/ДСК-2018р. Виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 19369, 01 грн відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі від 31.10.2018 № 330.

Відповідно до витягу з наказу Служби безпеки України від 28.12.2018 № 1693-ос пункт наказу Служби безпеки України від 31.10.2018 № 1420-ос стосовно звільнення з військової служби майора ОСОБА_1 абзац 4 викласти в наступній редакції: «Виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 33687, 55 грн відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі від 11.12.2018 № 381.

Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена ОСОБА_1 Службою безпеки України 19.11.2018 та 17.01.2019, оскільки згідно з платіжним дорученням від 19.11.2018 № 6436 відповідачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 19078,47 грн та відповідно до платіжного доручення від 17.01.2019 № 331 відповідачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 14103,76 грн.

Згідно зі зведеними відомостями від 28.01.2019 для зарахування на картрахунки, відповідачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 одноразову грошову допомоги, що належала ОСОБА_1 в розмірі 58799,62 грн.

29.01.2019 позивачу зараховано одноразова грошова допомога в розмірі 58799,62 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 .

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведений не в день день виключення із списків, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про стягнення із Служби безпеки України середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 27 Закону України від 25.03.1992 №2229-XII «Про Службу безпеки України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Згідно з ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положеннями ст. 2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 4 даної статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Положеннями п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ від 25.03.1992, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Судом встановлено, що позивач зі списків особового складу військової частини виключений 02.11.2018. Відповідно до наказу Служби безпеки України від 31.10.2018 № 1420-ос ОСОБА_1 належала до виплати одноразова грошова допомога та компенсація за неотримане речове майно.

Проте, грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена 19.11.2018 та 17.01.2019, оскільки згідно з платіжним дорученням від 19.11.2018 № 6436 відповідачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 19078,47 грн та відповідно до платіжного доручення від 17.01.2019 № 331 відповідачем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 14103,76 грн. 29.01.2019 позивачу зараховано одноразова грошова допомога в розмірі 58799,62 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 .

Таким чином, повний розрахунок з позивачем Службою безпеки України проведений 29.01.2019, відтак, станом на день виключення зі списків, з позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі, оскільки не виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно та одноразову грошову допомогу.

Фактично відповідач пояснює не своєчасну виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та однаразову грошову допомогу відсутністю бюджетних коштів.

Зазначені доводи відповідача суд вважає безпідставними, оскільки такі суперечать вимогам чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі Сук проти України, держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Відтак, бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 на день виключення зі списків частини (02.11.2018) одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з Служби безпеки України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України через призму правової позиції Верховного Суду свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому судом до уваги не беруться.

Оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошовому допомогу позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження

Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно довідки фінасово-економічного управління Служби безпеки україни від 24.01.2019 № 21/2/2-222 заробітня плата ОСОБА_1 за два місяці перед звільненням становить 31359,84 грн. Для обчислення середнього заробітку з дня виключення зі списків (02.11.2018) до дня фактичного розрахунку (29.01.2019) необхідно застосовувати показник 514,09 грн в день (31359,84 грн грн/61 днів).

Враховуючи вищенаведене, з Служби безпеки України слід стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період із 02.11.2018 по день фактичного розрахунку 29.01.2019 (89 дні), виходячи із розрахунку 514,09 грн в день, у розмірі 45754,01 грн.

Пункт 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (у редакції чинній станом на момент спірних правовідносин): виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.

Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на викладене, вимога позивача про проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок про звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 вказаного вище Порядку підлягає задоволенню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захисто порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, судовий збір відповідно до вимог ст. 139 КАС України не стягується.

Керуючись статтями 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 на день виключення зі списків частини (02.11.2018) одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за неотримане речове майно.

3. Стягнути із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.11.2018 по 29.01.2019 у сумі 45754,01 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

4. Судовий збір не стягується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.10.2019.

Суддя Костецький Н.В.