Справа № 826/14781/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/14781/14

адміністративне провадження №К/9901/8407/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2014 (суддя Аблов Є.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 (судді: Шурко О.І. (головуючий), Вастленко Я.М., Степанюк А.Г.) у справі № 826/14781/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХТЛ Україна" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державного казначейства України в місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення бюджетного відшкодування,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ХТЛ Україна" (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - контролюючий орган) Головного управління Державного казначейства України в місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.06.2014 №, №2, №2; зобов`язання контролюючого органу подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету з податку на додану вартість, в розмірі 955 618,00 грн; стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 955 618,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про не ведення з червня 2009 року позивачем господарської діяльності, у зв`язку з чим до складу податкового кредиту включені суми ПДВ, сплачені постачальникам за поставлені товари, послуги, які не призначаються для використання у господарській діяльності. Однак, вказане спростовується тим, що позивач здійснював експортні операції по реалізації гральних автоматів, про що свідчать наявні первинні документи. Окрім того, усі суми податку віднесенні до податкового кредиту, сплачені та підтвердженні первинними документами, зокрема податковими накладними та митною декларацією. Таким чином висновки контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015, позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. В частині задоволених позовних вимог рішення судів обґрунтовано тим, що позивач мав право на формування податкового кредиту з ПДВ з огляду на реальність здійснення господарських операцій, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

В частині позовних вимог про зобов`язання контролюючого органу подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок із зазначенням суми бюджетного відшкодування та стягнення спірних сум ПДВ суди відмовили з посиланням на те, що такі вимоги є передчасними, оскільки право позивача на бюджетне відшкодування ПДВ виникає після закінчення процедури судового оскарження, окрім того, законодавчо встановлений механізм відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість, який, передбачає насамперед підготовку податковим органом, за заявою платника податків належного висновку про підтвердження сум такого відшкодування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5 Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2014, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень - рішень стали висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки від 16.05.2014 №868/1-26-50-15-02-33494763, оформленого за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування Товариством бюджетного відшкодування податку на подану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2013 року, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог п.198.3, п.198.6 ст.198 з урахуванням абз. а) п. 200.4 ст. 200, п. 102.1, п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України в результаті чого Товариством завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2013 на 955 618,00грн та від`ємного значення за грудень 2013 року у сумі 134 583,00 грн, занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню, на загальну суму 104 602,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки та результатів адміністративного оскарження контролюючим органом 03.06.2014 прийнято податкові повідомлення - рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем 104 602,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 26 150,50 грн;

- №2, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 955 618,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 238 904,50 грн;

- №2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 134 583,00 грн.

Причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, а також завищення суми податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування контролюючим органом визначено, як придбання товарно - матеріальних цінностей та послуг при відсутності реалізації, тобто відсутності проведення господарської діяльності з посиланням на те, що позивач був суб`єктом грального бізнесу, який відповідно до Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» заборонений в Україні, у зв`язку з чим ТОВ «ХТЛ Україна», фактично не проводило господарську діяльність з червня 2009 року.

Судами також встановлено, що основними видами діяльності позивача, зокрема є неспеціалізована оптова торгівля; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів.

В межах своєї господарської діяльності Товариство здійснювало експортні операції по реалізації гральних автоматів на підставі укладених контрактів з Austrian Gaming Industries GmbH: контракт від 23.03.2011 №3/11, контракт від 12.03.2012 №4/12, контракт від 12.06.2012 №5/12, контракт від 10.10.2012 №6/12, контракт від 10.10.2012 №7/12, контракт від 26.06.2013 №1/13 та контракт від 19.11.2013 №3/13. За умовами зазначених контрактів позивач за період, який перевірявся, здійснював господарську діяльність, яка полягала в продажі гральних автоматів, що були у вжитку. Загальний обсяг реалізації склав 25 593 504,00 грн.

Також позивач здійснював імпортні операції щодо купівлі товару у Austrian Gaming Industries GmbH, a саме пультів, панелей, консолей, апаратів для керуванням напругою, пристроїв для введення або виведення інформації, стрічки та плівки з пластмаси самоклейні. Дані товари є приналежними та пов`язаними з гральними автоматами, призначені для їх обслуговування. Придбання вказаних товарів (здійснення імпортних операцій) позивачем здійснювалось на підставі контрактів від 03.09.2013 № 2 та від 12.12.2013 №4.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій було надано копії первинних документів, що містяться в матеріалах справи. Зауважень щодо наявності у позивача належних первинних документів та їх оформлення у контролюючого органу не було.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги відповідач перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо проведення позивачем господарської діяльності з червня 2009 року, з огляду на заборону грального бізнесу на законодавчому рівні, а відповідно позивач не мав права формувати податковий кредит та в подальшому заявляти бюджетне відшкодування такого ПДВ, за операціями з ввезення гральних автоматів.

9. Товариством надано заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.3. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12. Закон України «Про заборону грального бізнесу в Україні»:

12.1. Стаття 1.

Гральний бізнес - діяльність, пов`язана з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера; азартна гра - будь-яка гра, обов`язковою умовою участі в якій є сплата гравцем грошей, у тому числі через систему електронних платежів, що дає змогу учаснику як отримати виграш (приз) у будь-якому вигляді, так і не отримати його залежно від випадковості.

Організатори азартних ігор - фізичні та юридичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють діяльність з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку.

Організація і проведення азартних ігор - діяльність організаторів азартних ігор, що здійснюється з метою створення умов для здійснення азартних ігор та видачі виграшів (призів) учасникам азартних ігор.

12.2. Стаття 2.

В Україні забороняється гральний бізнес та участь в азартних іграх.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

15. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

16. Гральним бізнесом є діяльність, яка полягає у створенні суб`єктом підприємницької діяльності умов для задоволення потреби фізичної особи у прийнятті участі в процесі дії, яка розпочинається внесенням у будь-який спосіб ставки у казино, приміщенні, де розташовані гральні автомати, букмекерській конторі і можливим результатом якої є випадкове отримання цією фізичною особою виграшу, безвідносно як до фактичного отримання виграшу такою фізичною особою, так і до фактичного отримання прибутку суб`єктом права.

Тобто, для класифікації діяльності як грального бізнесу необхідна наявність одночасно трьох умов: (1) діяльність по організації та проведення азартних ігор, (2) така діяльність здійснюється організаторами азартних ігор суб`єктами підприємницької діяльності, (3) метою такої діяльності є отримання прибутку.

17. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

18. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

19. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в акті перевірки, запереченні на позовну заяву, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавав оцінку встановленим обставинам справи.

20. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що господарська діяльність позивача (46.90 - неспеціалізована оптова торгівля) не відноситься до грального бізнесу, на таку не розповсюджується дія Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні»

Із забороною грального бізнесу та участю в азартних іграх, законодавець не вилучив з цивільного обороту гральні автомати. Отже, позивач цілком правомірно здійснював операції по реалізації гральних автоматів.

Судами досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення. Наявність первинних документів за спірними господарськими операціями та їх належне оформлення контролюючим органом не оспорюється.

Судами попередніх інстанцій надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту.

21. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, досліджено господарські операції позивача, за якими Товариством було сформовано податковий кредит, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом в акті перевірки, запереченні на позовну заяву та апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені, зокрема і в апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

22. Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач обґрунтовано сформував дані податкового обліку, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

23. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судоми фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 слід залишити без задоволення.

24. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

25. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 у справі №826/14781/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду