Справа № 300/1542/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2019 р. справа № 300/1542/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , декларант) звернулася в суд з позовом до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (надалі по тексту також відповідач, Івано-Франківська митниця ДФС, Митниця, митний орган, орган доходів і зборів) про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019 (надалі по тексту також оскаржуване рішення).
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем в порушення норм статей 52, 57, 58 Митного кодексу України, за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки Skoda, модель Fabia, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см3, 2014 року випуску (надалі по тексту також ТЗ, транспортний засіб, автомобіль, товар), та обраний метод його визначення, зокрема, основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), протиправно здійснено визначення митної вартості ТЗ, який ввозився ОСОБА_1 на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, за другорядним методом (резервним). Внаслідок вказаного прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206080/2019/000091 та Рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019. Позивач стверджує, що 21.01.2019 на підставі Договору купівлі-продажу/Рахунку №029 оплатив нерезиденту "Autohandel Celik e.k." повну вартість автомобіля готівкою в сумі 3 750,00 EUR. При здійсненні митного оформлення і декларуванні, визначив митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту). На переконання ОСОБА_1 , відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів, достовірно знаючи, що рахунок по купівлі автомобіля не видавався і відповідно не оплачувався через фінансові установи, а був оплачений шляхом внесення готівки. Обставина оплату готівкою підтверджується відомостями самого Договору купівлі-продажу/Рахунку №029 від 21.01.2019. Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості з 3 750,00 EUR до 5 700,00 EUR суттєво порушує права позивача. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі №300/549/19 по даній митній операції скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA206080/2019/000091. За таких же обставин у даній справі оскаржує Рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019. Звертає увагу на те, що таке Рішення не відповідає вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України. Митний орган, на переконання позивача, жодним чином не обґрунтовано розрахунок скорегованої митної вартості товару, а також як неможливість застосування основного методу визначення митної вартості ТЗ, так і послідовного використання у спірному випадку другорядних методів, регламентованих статтями 59-64 згаданого Кодексу. На підставі вказаного просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 31.01.2019.
За наслідками усунення ОСОБА_1 недоліків позовної заяви (а.с.39-52), Івано-Франківським окружним адміністративним судом 09.08.2019 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-3).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву №924/09-70-10-24 від 27.08.2019, який із відповідними письмовими доказами надійшов на адресу суду 29.08.2019 (а.с.67-71, 72-92). У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами і доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. Під час митного оформлення позивачем ТЗ, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України, в тому числі про підтвердження сплати коштів чи їх внесення через фінансову установу за товар згідно заявленої митної вартості. У зв`язку із вказаним, відповідачем застосовано автоматизовану систему управління ризиками, якою виявлено, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. За твердженням відповідача, подані позивачем документи викликали обґрунтований сумнів щодо вірності визначення митної вартості автомобіля. Між декларантом та відповідачем проведено консультація, за наслідками якої декларантом не подано додаткових документів. Відповідачем при здійсненні митних процедур опрацьовано цінову політику з центральної бази даних і на момент митного оформлення за ідентичним товаром буди відсутні відомості, а тому не було підстав застосовувати 2-3 методи визначення митної вартості. Митним органом взято за основу зовнішнє джерело інформації, яке опрацьоване системою АСАУР. При таких обставинах, відповідачем прийнято Картку відмови та Рішення про коригування митної вартості від 31.01.2019, при цьому митна вартість товару визначена резервним методом в сумі 5 700,00 EUR із застосуванням програмно-інформаційного комплексу АСАУР. Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані рішення прийнятими відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин.
Представником відповідача 29.08.2019 подано в суд письмове клопотання №925/09-70-10-24 від 27.08.2019, в якому остання просила провести розгляд справи №300/1542/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.65-66). Суд ухвалою від 03.09.2019 відмовив в задоволенні вищевказаного клопотання відповідача (а.с.100-102).
03.09.2019 в суд від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 в черговий раз наголосила: у спірному випадку не мало місце існування обґрунтованих сумнівів щодо поданих декларантом відомостей, визначених, в першу чергу, в Договорі купівлі-продажу/Рахунку №029 від 21.01.2019 в частині вартості товару, так як Митниці із змісту самого Рахунку було достовірно відомо про оплату 3 750,00 EUR за товар готівкою, а не через фінансову установу; доводи про не підтвердження вартості автомобіля не ґрунтуються на відомостях, отриманих від нерезидента "Autohandel Celik e.k."; спрацювання у митного органу системи управління ризиками не означає, що митна вартість товару занижена, в свою чергу таке спрацювання є лише рекомендацією посадовій особі органів доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товару; не обґрунтовано підставність застосування резервного методу визначення вартості автомобіля, в тому числі не доведено жодним доказом про існування обставини заниження митної вартості товару у відношенні до ідентичних товарів. При цьому, позивач критично ставиться до визначення митної вартості ТЗ саме за допомогою АСАУР, а всі сумніви відповідача щодо правильності визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) жодним чином не доведені належними засобами доказування (а.с.93-99).
Митним органом 09.09.2019 подано в суд заперечення на відповідь на відзив №974/09-70-10-24 від 06.09.2019, в якому останній вказує, що згідно із частиною 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовитися у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю, у разі неподання декларантом документів згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Кодексу. Рішення про коригування митної вартості приймається митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, коли виявлено, що надано неповні відомості про митну вартість товару (частина 1 статті 55 Кодексу). Із посиланням на статтю 368 Митного кодексу України у спірному випадку фактурну вартість товару слід визначати із касового чи товарного чеку, інших документів, які містять відомості щодо вартості його вартості. В центральній базі даних митного органу була відсутня інформація щодо ідентичних, подібних товарів, тому використати інший метод ніж резервний, не було можливості. Відповідач наголосив на тому, що ОСОБА_1 після реєстрації спірного товару в подальшому відчужив такий транспортний засіб, а вказаній події передувало придбання ще одного автомобіля. На переконання митного органу, позивач на комерційній основі займається таким видом діяльності, тому заявлені відомості по ТЗ ставляться під сумнів (а.с.105-106, 107).
Розглянувши у порядку письмового провадження за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Декларантом ТзОВ "Орхідея" (Ткачук С ОСОБА_2 А ОСОБА_2 ) в інтересах ОСОБА_1 , як одержувача товару, 31.01.2019 подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію UA206080/2019/400438, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий бувший у використанні, марки Skoda, модель Fabia, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см3, 2014 року випуску, загальна кількість місць 5, колісна формула 4*2 (а.с.18-19, 78-79).
В графі "42" (ціна товару) декларації визначено 3 750,00 EUR, а в графах "45" (коригування) і "46" (статистична вартість) 118 956,71 гривень, яка із урахуванням графи "23" (курс валюти) 31.72179000 становить ті ж 3 750,00 EUR.
Митну вартість товару визначено за першим (1) методом, тобто ціною договору (контракту), на підтвердження чого заповнено графу "43" митної декларації.
Відповідач підтвердив обставину подання таких документів у відзиві на позов (зворотній бік а.с.67).
На виконання вимог ухвали суду від 09.08.2019, серед документі, які подав декларант до митного органу, відповідач разом із відзивом подав копію Договору купівлі-продажу/Рахунком (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019 (а.с.80). Тобто, представлення ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС коментованого документа представник відповідача не заперечує.
Як свідчить довідка митного посту "Долина" №09-70-63-35 від 19.08.2019, під час проведення митних формальностей за митною декларацією (31.01.2019) автоматизованою системою аналізу і управління ризиками (АСАУР) згенеровано форми митного контролю такі як "103-1", "105-2", "106-2", "210-1" і "911-1". В інструктивному повідомленні до виконання форми митного контролю зазначено "Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодом: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість 5 700,00". 31.01.2019 на виконання згенерованих АСАУР форм митного контролю посадовою особою митного посту "Долина" з декларантом проведено митну консультацію щодо спрацьованих форм контролю "105-2" та "106-2" (а.с.72-74).
Згідно даної картки відмови, митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Джерело інформації: АСАУР ДФС "Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодом: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість 5 700,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України" (а.с.86).
В мотивувальній частині рішенні (графа 33) визначено його основні аргументи: "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів" (а.с.87-88).
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваних рішень.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (надалі по тексту також МК України, Кодекс).
Метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України (частина 1 статті 246 МК України).
Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частинами 1, 2 статті 51 МК України).
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
На переконання суду, подані 31.01.2019 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.
Щодо неподання позивачем інших документів, в тому числі "додаткових документів відповідно до частини 2 статтею 53 МК України", як це зазначено у відзиві на позов, з`ясовано наступне.
Виходячи із доводів позивача, у спірних відносинах не мало місце укладення зовнішньоекономічного контракту (договору) з придбання товару, в тому числі письмово договору купівлі-продажу. Отож, подання документів, визначених пунктом 2 частини 2 статті 53 МК України об`єктивно є неможливим.
Перелік документів, визначених в пункті 7 частини 2 статті 53 МК України (ліцензія на імпорт товару) не стосуються спірних правовідносин взагалі, а щодо документів із пунктів 6 і 8 частини 2 статті 53 Кодексу (транспортні і страхові документи), то як свідчать встановлені судом обставини окремого транспортування (перевезення товару за допомогою іншого транспорту) із залученням відповідного суб`єкта господарювання (оплати таких послуг) і страхування самого товару не мало місце.
З приводу документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2 статті 53 МК України (банківські платіжні документи, інші платіжні документи про оплату рахунку), необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, як зазначено у відзиві на позов, суд вважає їх витребування безпідставним, так як сплата за автомобіль здійснена готівкою, про що зазначено нижче.
Розглядаючи доводи Митниці щодо неподання декларантом додаткових документів відповідно до частини 2 статтею 53 МК України суд, в першу чергу, зазначає, що оскаржуване рішення не містить такої підстави для його прийняття як "не подання декларантом додаткових документів відповідно до частини 2 статтею 53 МК України". Про такі обставини представник відповідача вказує у відзивів на позовну заяву, не пояснюючи суду про причини обґрунтування власної позиції за обставинами, які не відображені у рішенні, яке є предметом оскарження.
По друге, слід перевірити, чи мало місце проведення консультації, та які саме документи посадова особа відповідача витребовувала у позивача.
Так, митний орган у спірному випадку стверджує, що мало місце проведення із декларантом консультації. Незважаючи на те, що позивач не заперечує обставину такої консультації, відповідачем не представлено суду письмової вимоги про затребування у декларанта додаткових документів, скерованої останньому при консультації. У зв`язку із чим суд позбавлений можливості перевірити доводи Митниці про витребування додаткових документів за статтею 53 МК України.
Разом з тим, відповідачем подано довідку митного посту "Долина" №09-70-63-35 від 19.08.2019, в які в частині в частині консультації відображено таке:
"31.01.2019 на виконання згенерованих АСАУР форм митного контролю посадовою особою митного поста "Долина" з декларантом ОСОБА_3 проведено митну консультацію щодо спрацювання форм митного контролю "105-2. Контроль правильності визначення митної вартості товарів" та "106-2. Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів", про що свідчить витяг з АСМО Інспектор.
В ході митної консультації декларант погодився, з попереднім повідомленням гр. ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_5 від 07.07.2019), з визначеною АСАУР митною вартістю 5 700,00 EUR…";
"Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право вчинення дій, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України" (а.с.73-74)
Перевіряючи відповідність таких даних фактичним обставинам справи і доказам суд зазначає, що із представленого відповідачем витягу з АСМО Інспектор не вбачається наявність відомостей про проведення Митницею із декларантом консультації, витребування у нього додаткових документів тощо, а є відображенням генерування АСАУР таких форм митного контролю як "103-1", "105-2", "106-2", "210-1" (а.с.89).
Не надав представник відповідача також письмового "погодження" чи тексту повідомлення про "погодження" декларантом із визначеною (скоригованою) митною вартістю ТЗ, мова про яке йдеться у довідці митного посту "Долина" №09-70-63-35 від 19.08.2019.
Із вказаного слідує, що графа 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів від 31.01.2019, окрім проведення консультації із роз`яснення права на вчинення дій, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України, як і матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів Митниці про проведення відповідних консультацій і скерування вимоги декларанту про надання додаткових документів, визначених частинами 2 і 3 статті 53 МК України, в тому числі підтверджуючих сплату коштів за ТЗ згідно заявленої митної вартості.
Разом з тим, передумовою для витребування таких документів є - у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Посадова особа Митниці не надали суду докази доведення до відома декларанта про наявність будь яких обставин, які зумовлюють застосування положень частини 3 статті 53 МК України, і проведення із цього приводу консультацій.
У зв`язку із тим, що митний орган у відзиві на позов і під час розгляду справи не заперечує подання 31.01.2019 декларантом усіх документів, визначених у графі "44" митної декларації UA206080/2019/400438, то вимога про повторне їх надання під час консультації, як мінімум, є незрозумілою та не логічною.
Суд констатує про відсутність у поданих відповідачем матеріалах доказів на підтвердження обставин про витребування додаткових документів, перелік яких міститься в частині 3 статті 53 МК України, ненадання яких, як вважає відповідач, стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Така обставина свідчить про протиправність дій (формальностей) посадових осіб митного органу, вчинених 31.01.2019 при здійсненні митного контролю.
В частині обрання декларантом і відповідачем методу визначення митної вартості суд відзначає, що за змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, згідно частини статті 58 МК України, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 МК України).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), в межах частини 2 статті 54 МК України, здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
За приписами частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
В силу вимог частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Орган доходів і зборів за змістом частини 6 статті 54 МК України може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
До вказаної митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару саме за ціною договору.
Доводи позивача свідчать про те, що Договір купівлі-продажу/Рахунок №029 від 21.01.2019 це єдиний документ, виданий продавцем-нерезидентом "Autohandel Celik e.k." в Республіці Німеччина, і який засвідчує дійсну вартість придбаного автомобіля в сумі 3 750,00 EUR. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу у ОСОБА_1 відсутні.
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст Договору купівлі-продажу/Рахунку №029 від 21.01.2019, в тому числі будь-які відомості про надходження від компетентних органів Республіки Польща інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем-нерезидентом "Autohandel Celik e.k." автомобіля марки Skoda, модель Fabia, номер кузова НОМЕР_1 , та отримання або не отримання від ОСОБА_1 готівкою коштів в сумі 3 750,00 EUR та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
Суд вказує на протиправність зроблених митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана в Договорі купівлі-продажу/Рахунку (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019.
Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.
По перше, суд констатує, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність обґрунтованих застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині:
- не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості;
- наявності достатніх умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості товару.
По друге, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.
По третє, відповідач ні під час здійснення митного контролю спірного товару, ні у відзиві на позов не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки, зміни і підтирання окремих/усіх числових значень нанесених машинописним чи рукописним способом, або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль марки Skoda, модель Fabia.
На думку відповідача, викладеній у відзиві, у нього виник обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, оскільки до митного оформлення не було подано повний перелік документів, а саме документи на підтвердження ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за даний товар.
Натомість, суд вказує на безпідставність таких доводів відповідача, оскільки останні не відповідають дійсності.
Так, одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару, серед яких Договір купівлі-продажу/Рахунок (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019 (а.с.21, 80). Переклад наведеного документу з німецької мови на українську, який наявний в матеріалах справи, виконаний перекладачем " ОСОБА_4 Валеріївною", і засвідчений її підписом (а.с.22).
В тексті рахунку в ціні продажу містить друкований запис "Euro Barzahlung", що згідно змісту перекладну означає "ЄВРО: оплата готівкою".
Такий рахунок містить підпис покупця і отримувача автомобіля.
В суду не має сумніву щодо належності відповідного перекладу Договору купівлі-продажу/Рахунку (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019, виконаного перекладачем " ОСОБА_7 ".
Відповідач не вказав суду на будь-які обґрунтовані застереження щодо такого перекладу. Більше того, як вказує відповідач у відзиві на позов, пунктом 2 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобі, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за №1118, визначено, що до переліку документів, як підтверджують право власності на ТЗ, придбаних в підприємств, віднесено оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ.
Всі вищевказані реквізити/дані за змістом і формою наявні у документі від 21.01.2019, поданого позивачем митному органу на підтвердження митної вартості ТЗ.
В спірному випадку у суду відсутня підстави приходити до висновку про не подання декларантом документа, визначеного пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України, зокрема, банківського платіжного документа, що засвідчує оплату рахунку за оцінюваним товаром, з підстав, викладених у відзиві на позов.
Коментована норма закону регламентує вид документа про оплату "банківський платіжний документ", який може бути виданий виключно у випадку оплати по "рахунку" через фінансову установу, яка володіє відповідною ліцензією на певний вид банківський послуг. А у випадку, що досліджується судом мова не йде про обставину оплати в готівковій формі за "рахунком-фактурою (інвойсом)".
Так, "Кaufvertrag/Rechnung" згідно із німецької мови на українську мову перекладається в значенні "Кaufvertrag/рахунок-фактура".
Більше того, пункт 4 частини 2 статті 53 МК України зазначає банківський платіжний документ, як підтвердження оплати по "рахунку", як один із видів документах, які можуть засвідчувати обставину придбання ТЗ згідно переліку, визначеного підпунктом "б" пункту 2 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за №1118 (надалі по тексту також Правила №1118).
У спірному ж випадку факт набуття права власності підтверджується Договору купівлі-продажу/Рахунку (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019, який є одним із документів, що відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України і підпункту "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 підтверджує митну вартість товару та є один із видів інших документів на підтвердження обставини придбання ТЗ.
Розрахунок через фінансову установу не мав місце, а тому обґрунтованими є доводи позивача про відсутність будь-яких банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, на необхідність подання яких наполягав відповідач.
На спростування даного висновку відповідач не надав жодного доказу.
Безпідставними слід вважати доводи відповідача, що в силу вимог Правил №1118 до обов`язково переліку документів, які підтверджують права власності на ТЗ, визначено чек із відповідними реквізитами чи даними про ідентифікацію ТЗ.
Безпосередній зміст підпункту "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 свідчить, що одним із документів, які підтверджують право власності на ТЗ придбані в підприємств є оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали як рахунків-фактур, інвойсів так і чеків.
Всі вказані документи є самостійним доказом придбання ТЗ і положення Правил №1118 не вимагають обов`язкового підтвердження обставини придбання на підставі чека при умові наявності рахунку-факти або інвойсу.
Крім того, застереження, які містяться в підпункті "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 щодо необхідності обов`язкового відображення в документах, які засвідчують придбання ТЗ, даних (відомостей) про реквізити чи індивідуальні ідентифікуючі ознаки такого ТЗ, не стосується чека.
Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, лише на підставі "неподання позивачем запитуваних митним органом документів" (тих, що вже подані при митному оформленні 31.01.2019) та не обґрунтування "числових розбіжностей у вартості товару" (що не було предметом консультацій і підставою для коригування митної вартості автомобіля), є безпідставним і протиправним.
За змістом пункту 2 частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, серед іншого, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що:
- уповноваженою особою декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком (частина 2 статті 53 МК України);
- у поданих документах наявні всі відомості, які підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена готівкою за такий транспортний засіб.
З урахуванням вказаного, за умови подання 31.01.2019 декларантом при первинному декларуванні Договору купівлі-продажу/Рахунку (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019, виданого нерезидентом "Autohandel Celik e.k." на придбання ОСОБА_1 автомобіля марки Skoda, модель Fabia, номер кузова НОМЕР_1 , за змістом якого позивач оплатив готівкою вартість автомобіля в сумі 3 750,00 EUR, а продавець "Autohandel Celik e.k." дану готівку отримав, у відповідача не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.
Як висновок вказаному вище, доводи відповідача про заявлення декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів, а також неподання документів, які підтверджують митну вартість товару, є необґрунтованими та такими, які не відповідають дійсним обставинам справи.
Дослідивши надані позивачем документи, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності орган доходів і зборів мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Поряд з цим, суд зазначає, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.
Більше того графа 33 оскаржуваного рішення від 31.01.2019, окрім застосування резервного методу, не містить будь-якої інформації, мотивів чи висновків про послідовне застосування резервних методів визначення митної вартості ТЗ.
З приводу застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд виходить із наступних аргументів та мотивів.
Так як за приписами частини 2 статті 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, то суд відзначає, що при розгляді справи Митниця подала відомості із відповідного програмного забезпечення "Центральна база даних" Державної митної служби України - "Рівень цін по Центральній базі Даних (ЦБД)" (а.с.90).
На переконання суду такі відомості не можливо врахувати у справі як належний доказ, виходячи із наступного.
По перше, вказані відомості про відстеження визначені Митницею в діапазоні часу з 01.10.2018 по 31.01.2019. Чому саме такий пошук здійснено саме за період 3 місяці до митного оформлення, чому неможливо здійснити пошук ТЗ за відповідними подібними характеристиками за більший період часу, до прикладу 6 чи 12 місяців, яке законодавче обмеження конкретного періоду відстеження схожого товару визначено нормативно-правовими актами, відповідач суду не пояснив.
По друге, із вказаного відстеження неможливо зробити висновок, чи здійснено пошук аналогічного, чи ідентичного товару.
Про третє, відповідач не пояснив, як за обставини спрацювання програмного забезпечення АСАУР із ризиком - "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів", митний орган не в змозі надати конкретні докази, у відношенні до яких здійснено порівняння ТЗ позивача із ідентичним товаром, втім за нижчою ціною. Причини не можливості подання таких доказів відповідач не вказав.
В даному випадку необхідно наголосити на тому, що згідно пункту 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Частинами 4 і 5 Графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" Розділу ІІ "Опис граф Рішення" Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598 (надалі по тексту також Правила №598), регламентовано, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Як свідчать зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості товарів від 31.01.2019 UA206080/2019/000085/2, в ній є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), втім відсутні будь які відомості про номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Спірне вказане рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості.
З приводу не зазначення у оскаржуваному рішенні відповідного обґрунтування і розрахунку коригування митної вартості представник відповідача у відзиві зазначає, що у спірному випадку розрахунок робився інспектором у зв`язку із спрацюванням системи ризиків АСАУР. В такому випадку, при введені VIN-коду, система вибрала конкретне числове значення (5 700,00 EUR), тому розрахунок не зазначався в рішенні.
Відповідач стверджує, що конкретне числове значення скоригованої вартої автомобіля визначено таким програмно-інформаційним комплексом як Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (надалі по тексту також АСАУР).
Системний і послідовний аналіз всього Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №684 від 31.07.2015 (надалі по тексту також Порядок №684), свідчить, що положення останнього не містить будь яких даних про можливість визначення митної вартості транспортних засобів за VIN-кодом, та також вартості взагалі.
Відповідач не надав суду жодного пояснення, на підставі якого нормативно-правового акта саме програмно-інформаційним комплексом АСАУР вправі, крім виявлення відповідних ризиків, самостійно визначати (коригувати) митну вартість транспортних засобів, в тому числі за їх VIN-кодами.
Разом з тим, оскаржуване рішення від 31.01.2019, серед іншого, містить запис "…Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодом: НОМЕР_1 , вартість EUR " (а.с.88).
Відповідач не представив такого запиту чи звернення до спеціалізованого підрозділу ДФС для визначення митної вартості, відтак у суду відсутні докази формування останніх.
Які саме дані спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС або цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів і виробників, використано окрім програмно-інформаційного комплексу АСАУР, відповідач не повідомив суд.
Незважаючи на вказане, рішення від 31.01.2019 має запис "…вартість EUR, вартість 5 700,00".
Безпосередній зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості від 31.01.2019 свідчить, що саме спрацювання АСАУР стало підставою для висновку - "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів".
Втім, мотивувальна частина графи 33 коментованого Рішення немає будь-якого обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення ризику ''спрацювання АСАУР "103-1", "105-2", "106-2", "210-1" і "911-1", мова про які йдеться у відзиві на позовну заяву та довідці митного посту "Долина" №09-70-63-35 від 19.08.2019.
За умови "спрацювання програмно-інформаційного комплексу АСАУР", "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів" судом ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.08.2019 (пункт 9) витребувано у відповідача відповідні письмові пояснення і докази (а.с.2), зокрема, з приводу обставин: джерела наявної цінової інформації, найменування митного органу (митного посту), в якому отримано відповідну інформацію чи мало місце митне оформлення товару (автомобіля марки Skoda, модель Fabia, 2014 року випуску) із подібними характеристиками транспортного засобу в порівнянні з тим, який придбав ОСОБА_1 21.01.2019; календарної дати придбання товару і дати такого митного оформлення; конкретних характеристик ідентичного або аналогічного (подібного) транспортного засобу; умов поставки товару; технічного стану транспортного засобу; методу визначення митної вартості товару, митна декларація іншого декларанта чи рішення митного органу щодо ідентичного чи аналогічного товару.
Ухвалу суду в частині витребування доказів відповідач не виконав, причини ненадання чи неможливості надання таких доказів, представник відповідача не повідомив.
Вказане свідчить, що відповідач не обґрунтував наявність спрацьованих ризиків при перевірці заявленої митної вартості автомобіля саме з причин - ''митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів''.
При цьому, слід зазначити, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.
Відтак, в сукупності вказаного вище, суд констатує правомірність визначення декларантом митної вартості товару за основаним (першим) методом, яка підтверджується рахунком-фактурою (Кaufvertrag/Rechnung) №029 від 21.01.2019 на придбання ОСОБА_1 автомобіля марки Skoda, модель Fabia, номер кузова НОМЕР_1 , за ціною 3 750,00 EUR.
Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, потрібні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації (31.01.2019).
Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення статті 58 МК України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.
З урахуванням коментованого суд констатує, що оскаржуване Рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 31.10.2019 в порушення пунктів 1, 2 і 4 частини 2 статті 55 МК України не містить:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відтак, суд дійшов висновку, що Рішення про коригування митної вартості товарів UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019, є протиправними та такими, що підлягають до скасування.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Митниця, приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів від 31.01.2019, діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.
В розгляді даної адміністративної справи су не може врахувати обставини, встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі №300/549/19, оскільки останнє не набрало законної сили.
Одночасно, суд відзначає, що за змістом вимог частини 6 статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 384 Кримінального кодексу України подання суду завідомо недостовірних або підроблених доказів, караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відтак, подання в суд завідомо недостовірних або підроблених доказів про митну вартість транспортного засобу, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини щодо протиправності Рішення про коригування митної вартості товарів, має правовим наслідком застосування відповідного виду відповідальності.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням вказаного підлягають стягненню з відповідача за його рахунок на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.
Частиною 1 та 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач в адміністративному позові вказує про понесення ним витрат на правову допомогу, розмір яких складає 3 1800,00 гривень, та просив їх стягнути із відповідача.
Вирішуючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу (оплаченого адвокату гонорару за надану професійну правничу допомогу), суд виходить із наступного.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 3 180,00 гривень, позивач долучив Договір про надання правової допомоги та представництво інтересів за №018/19 від 02.02.2019, укладений між адвокатом Німак Миколою ОСОБА_8 , який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №831 від 30.12.2011 (а.с.38), та ОСОБА_1 , а також долучено Додаток №1 до вказаного договору без номера і дати відповідно (а.с.35, 36).
Водночас представлено докази отримання адвокатом від позивача коштів за надані послуги в сумі 3 180,00 гривень, про що свідчить оригінал квитанції №0491985 від 19.07.2019 (а.с.37).
Додаток 1 до Договору про надання правової допомоги та представництво інтересів за №018/19 від 02.02.2019 за своїм змістом є Розрахунком суми гонорару з надання професійної правової допомоги, загальний розмір якої складає 3 180,00 гривень. Такий Розрахунок містить перелік правових послуг, наданих адвокатом позивачу, із зазначенням дати їх виконання, крім ''представництва інтересів у судовому засіданні (в тому числі кількість втраченого часу на проїзд в обидві сторони)'', що такої дати не містить (а.с.36).
Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що ні у Договорі про надання правової допомоги та представництво інтересів за №018/19 від 02.02.2019, ні у Додатку №1 до такого договору, ні в Розрахунком суми гонорару з надання професійної правової допомоги, ні в квитанції №0491985 від 19.07.2019 не містяться відомості про предмета чи зміст правової допомоги, зокрема, визнання протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019.
Характер правової допомоги (послуг), визначений у пункті 1 і 2 Розрахунку (300,00 гривень і 1 400,00 гривень), які надані 09.06.2019 і 12.06.2019, не містять інформація про відповідну ''консультацію'' та ''підготовку позовної заяви'' саме по даному предмету спору. Разом з тим, ''представництво інтересів у судовому засіданні (в тому числі кількість втраченого часу на проїзд в обидві сторони)'' на суму 1 480,00 гривень не мало місця взагалі, так як адміністративна справи розглянута судом в порядку письмового провадження.
При тому, що ордер по справі (серії ІФ №075995) оформлений адвокатом 02.08.2019 (а.с.50), після виготовлення квитанції про отримання коштів, під час розгляду справи адвокатом ОСОБА_9 не подано доказів із посиланням приналежності правової допомоги за Договором №018/19 від 02.02.2019 і квитанції №0491985 від 19.07.2019 саме до адміністративної справи №300/1542/19.
Відтак, в розгляді даної справи позивачем надані документи, які не засвідчують реальну приналежність договору про надання правової допомоги за №018/19 від 02.02.2019, Додатку №1 і квитанції №0491985 від 19.07.2019 до предмету оскарження у справі №300/1542/19, що унеможливлює вирішення судом питання про відшкодування витрат на користь ОСОБА_10
Сторона у справі не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби UA206080/2019/000085/2 від 31.01.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код юридичної особи 39640261) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач Івано-Франківська митниця Державної фіскальної служби, адреса: вул. Короля Данила, 20, м. Івано-Франківськ, 76010, ідентифікаційний код юридичної особи 39640261.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.