Справа № 352/704/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10662/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року (головуючий суддя: Хоминець М.М., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Чечіля Любомира Олеговича про скасування постанови притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

ОСОБА_1 03.04.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Чечіля Любомира Олеговича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову серії ЕАВ № 939021 від 20.02.2019, якою на нього накладено штраф в розмірі 255 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 грн.

Обґрунтовує позов тим, що згідно постанови відповідача від 20.02.2019, на нього накладено штраф у розмірі 255 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач, визнаний винним у тому, що 20.02.2019 о 11 год. 18 хв. по вул. Центральній в с. Остриня Тлумацького району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , перетнув горизонтальну лінію розмітки 1.1, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України. Вказану постанову інспектора вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не порушував вимог Правил дорожнього руху. Крім того, в салоні автомобіля був присутній свідок, який теж підтвердив інспектору те, що позивач нічого не порушив. Однак, відповідач, проігнорувавши пояснення позивача та свідка, а також прохання про відкладення розгляду справи для можливості скористатись допомогою адвоката, виніс постанову про адміністративне правопорушення.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що прийняте рішення є безпідставним, таким, що не відповідає обставинам справи, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що інспектором Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Чечілем Л.О. винесено оскаржуваною постанову серії ЕАВ № 933021 у справі про адміністративне правопорушення від 20.02.2019, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що 20.02.2019 о 11 год 18 хв по вул. Центральна в с. Остриня Тлумацького району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 , перетнув горизонтальну лінію розмітки 1.1, чим порушив вимоги п. 8.5.1 ПДР України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, виявивши порушення ПДР, належним чином відреагував на вчинення такого, належно провів розгляд справи про адміністративне правопорушення, та після розгляду справи виніс оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення, яку позивач відмовився підписати і отримати.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

З системного аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 2 ст. 122 КпАП України, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів, однак не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що органом Національної поліції, у розглядуваній справі є Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, від імені якого, зокрема, інспектор Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Чечіль Любомир Олегович, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення. Однак, Головне управління Національної поліції у в Івано-Франківській області, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи, судом першої інстанції залучений не був.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача - інспектора Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Чечіля Любомира Олеговича, оскільки у розглядуваній справі належним відповідачем є Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цій справі позов заявлено до неналежного відповідача - інспектора Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Чечіля Любомира Олеговича, який не є суб`єктом владних повноважень, а отже з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції повноважень замінити відповідача, підстави для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача відсутні.

Однак, вказані обставини, не позбавляють позивача, з метою захисту своїх прав, звернутися з позовом до суду до належного відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 317 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Частиною 4 цієї статті передбачено, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім цього, оскільки в задоволенні позову відмовлено, то у відповідності до ст. 139 КАС України, підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при відмові у задоволенні позову, допустив помилкове застосування норм процесуального права, а тому оскаржене рішення, в частині мотивів відмови від позову, слід змінити.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 317, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2019 року у справі № 352/704/19/18 змінити в частині мотивів відмови від позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін