Справа № 1.380.2019.004311
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004311
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Лепех А.М.

за участю:

представника позивача - Тунського А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом SVD Trans s.r.o до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява SVD Trans s.r.o до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів серії АО №№0110258, 0110257, 0110256, 0110255, 0110254, 0110253,0110252,0110251,0110250,0110249,0110248,0110247,0110246,0110245,0110244,0110243,0110242,0110241,0110240,0110239,0110238,0110237,0110236,0110235,0110234,0110233,0110232,0110231,0110230,0110229,0110228 від 19 лютого 2019 року.

Позиція позивача наведена у позовній заяві та додаткових поясненнях, в яких позивач зазначив, що оскаржувані постанови прийняті безпідставно та підлягають скасуванню. В обґрунтування зазначив, що 19.02.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області винесено 31 постанову про застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів за порушення, відповідальність за які передбачена абз. 6, 8, 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вказує, що Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області було прийнято 29 постанов за порушення позивачем абзацу 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних пасажирських перевезень без щоденних листків режимів праці та відпочинку водія за період з 22.01.2019 до 19.02.2019. Позивач вважає зазначені доводи відповідача безпідставними, оскільки під час перевірки посадовим особам відповідача було надано тахокарти та бланки підтвердження діяльності водіїв. Стверджує, що відповідачем було порушено вимоги Порядку № 1567, зокрема щодо дотримання процедури розгляду акта перевірки про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Зазначив, що відповідач позбавив позивача права взяти участь у розгляді справи, оскільки не повідомляв та не викликав останнього на розгляд відповідної справи. Звернув увагу суду на те, що оскаржувані постанови були прийняті у день складення акта, що свідчить про порушення відповідачем Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті. Посилається на практику Верховного Суду та просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов та додаткові пояснення до нього, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що під час здійснення заходів державного контролю 19 лютого 2019 року на а/д М-06 Київ-Чоп 756 км + 800 м державними інспекторами Управління Уктрансбезпеки у Закарпатській області було зупинено транспортний засіб Berkhof axial та запропоновано надати документи, передбачені вимогами Закону України «Про автомобільний транспорт» і Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР). За результатами заходів державного контролю відповідач встановив порушення позивачем вимог абзаців 6, 8, 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», які зафіксовані в акті. Зазначив, що у ході перевірки позивачем не було надано білетно-облікової документації, було встановлено порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, а також управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних пасажирських перевезень позивачем здійснювалося без щоденних листків режимів праці та відпочинку водія за період з 22.01.2019 до 19.02.2019. Відповідач вважає, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу прийняті відповідно до вимог чинного законодавства. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 01.10.2019 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Комерційна фірма SVD Trans s.r.o є нерезидентом, товариством з обмеженою відповідальністю, яке зареєстроване на території Чеської республіки, що підтверджується витягом з комерційного реєстру, що ведеться Крайовим судом у Празі, відділ С, запис: 78643, перекладеним 06.09.2018 перекладачем Кісик І.Б. в присутності приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1142.

19 лютого 2019 року на автодорозі М-06 Київ-Чоп 756 км + 800 м державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області Чорней Р.М., Голиш І .М. зупинено транспортний засіб марки Berkhof axial 70-12,9, що належить SVD Trans s.r.o з метою проведення перевірки транспортного засобу на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

19.02.2019 за результатами перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області складено акт № 119368, в якому зафіксовано порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

19.02.2019 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області прийнято постанови про застосування до SVD Trans s.r.o адміністративно-господарських штрафів:

серії АО за №№0110258, 0110257, 0110256, 0110255, 0110254, 0110253, 0110252, 0110251,0110250,0110249,0110248,0110247,0110246,0110245,0110244,0110243,0110242,0110241,0110240,0110239,0110238,0110237,0110236,0110235,0110234,0110233,0110232,0110231,0110230,0110229,0110228 за порушення, передбачене абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних пасажирських перевезень без щоденних листків режимів праці та відпочинку водія за період з 22.01.2019 до 19.02.2019) - у розмірі по 680,00 грн за кожен випадок порушення;

серії АО № 0110258 - за порушення, передбачене абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (виконання нерезидентами України міжнародних перевезень без документів, перелік яких визначено ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт") - у розмірі 1700 грн;

серії АО № 0110257 - за порушення, передбачене абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів) - у розмірі 340, 00 грн.

Позивач не погоджується із спірними постановами відповідача, вважає їх протиправними, тому звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходив з наступного.

Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ) регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567) визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області.

Згідно з п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Згідно з п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Суд встановив, що SVD Trans s.r.o є іноземним перевізником, який зареєстрований на території Чеської Республіки.

Абзацом 5 ст. 53 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Згідно з абз. 8 ст. 53 Закону № 2344-ІІІ водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

У пунктах 20-30 Порядку №1567 визначено порядок оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів.

Так, згідно з п. 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Пунктом 21 цього Порядку визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) (пункт 21).

Відповідно до 22 Порядку № 1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Суд встановив, що у ході здійснення заходів державного контролю Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області було встановлено порушення SVD Trans s.r.o вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена абз. 6, 8, 11 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Частиною 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема:

виконання нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, перелік яких визначений статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 6);

порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(абз. 8);

управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 11).

Відповідно до ст. 60 Закону України про "Автомобільний транспорт" при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень адміністративно-господарський штраф накладається за кожне правопорушення окремо.

Згідно з п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 встановлено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з п. 27, 29 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. Копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Як встановив суд та слідує із матеріалів справи, Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області в порушення вищезазначених вимог жодних повідомлень на адресу позивача не скеровувало.

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, останній не повідомляв позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у встановлений Порядком № 1567 спосіб, зворотного матеріали справи не містять.

Відповідні обставини підтверджуються також датою прийняття спірних постанов, оскільки як слідує із наявних в матеріалах справи доказів, розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбувся у день складення акта про виявлені порушення - 19.02.2019.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відповідачем та прийняття рішень про застосування адміністративно-господарських санкцій було здійснено в день складення акту про виявлене порушення.

Отже, з наведеного слідує, що відповідач не виконав встановленого Порядком № 1567 обов`язку щодо повідомлення суб`єкта господарювання, в даному випадку SVD Trans s.r.o про час і місце розгляду справи шляхом вручення уповноваженій особі суб`єкта господарювання розписки чи надіслання рекомендованого листа із повідомленням.

Аналогічного змісту позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 813/5802/15, в якій зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відповідачем та прийняття рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій було здійснено в день складення акту про виявлене порушення. Отже, судами не досліджувались обставини, чи була повідомлена уповноважена особа суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення, чи мала можливість захистити належним чином свої права та надати докази на спростування висновків акту перевірки.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

На переконання суду, відповідач - суб`єкт владних повноважень позбавив позивача права на захист, як і не надав можливості надати докази на спростування висновків акта перевірки, що свідчить про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 року, зокрема про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача.

Враховуючи наведене, суд погоджується із твердженнями позивача, що відповідач позбавив позивача права взяти участь у розгляді справи про накладення на нього штрафу.

З огляду на викладені обставини, з врахуванням практики Верховного Суду, Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку, що справа про притягнення SVD Trans s.r.o до відповідальності розглядалася без відома та інформування останнього, що позбавило позивача права бути присутнім, вислуханим, пред`явити йому факти, аргументи та докази на спростування висновків акту перевірки, що могли бути ураховані відповідачем під час розгляду справи.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірність прийнятих постанов, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує із змісту позовних вимог позивач просить суд стягнути 3000, 00 грн витрат, понесених ним на правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги № 27 від 19.08.2019 та копію платіжного доручення №242 від 06.09.2019 про оплату за надання правничої допомоги.

Проте, позивач не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що в силу ч. 5 ст. 34 КАС України слугує підтвердженням розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача з підстав не підтвердження фактичних обсягів витрат на правничу допомогу та відсутністю відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області про застосування адміністративно-господарських штрафів серія АО №№0110258,0110257,0110256,0110255,0110254,0110253,0110252,0110251,0110250,0110249,0110248,0110247,0110246,0110245,0110244,0110243,0110242,0110241,0110240,0110239,0110238,0110237,0110236.0110235,0110234,0110233,0110232,0110231,0110230,0110229,0110228 від 19 лютого 2019 року.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) за рахунок її бюджетних асигнувань 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн сплаченого судового збору на користь SVD Trans s.r.o (с. Довге-Гірське, Дрогобицький район, Львівська область, 82195, код ЄДРПОУ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.10.2019.

Суддя Р.М. Брильовський