Справа № 120/2014/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

23 жовтня 2019 р. Справа № 120/2014/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 22.04.2019 в порядку визначеному змістом пункту 2 частини 2 статті 8 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-УІ, звернулась до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про отримання інформації щодо факту передачі її персональних даних третій особі.

У відповідь на дану заяву від відповідача надійшов лист від 30.05.2019 №14-825, у відповідності до змісту якого суб`єкт владних повноважень доводить до відома ОСОБА_2 , що під час проходження позивачем військової служби на адресу Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов запит слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 за вих. №03-21/2-356, в якому останній із посиланням на приписи статті 93 КПК України просить надати належним чином посвідчені копії медичних документів, складених за результатами проходження позивачем лікування у період із 22.05.2018 по 06.06.2018 у даному закладі охорони здоров`я, в тому рахунку і відповідну довідку госпітальної військово-лікарської комісії від 06.06.2018 за №261.

Так, 28.01.2019 відповідачем на вказаний запит була надана відповідь за №61-158 із направленням органу досудового розслідування запитуваних документів стосовно ОСОБА_1 .

Дії відповідача з копіювання та розповсюдження відомостей відносно позивача, остання вважає протиправними, з огляду на те, що такі відомості становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані позивача. До того ж, розголошення таких відомостей відбулось без згоди позивача.

Таким чином, позивач вважає, що, у даному випадку, відповідач не дотримався вимог, встановлених законодавством про захист персональних даних, порядку захисту персональних даних, що в свою чергу, призвело до незаконного доступу до них та порушення прав позивача на захист персональних даних від незаконного розповсюдження, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

30.07.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що адміністративний позов вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності з огляду на наступне.

У провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, перебувають матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Керуючись ст. 93 КПК України Другий слідчий відділ Територіального управління Державного бюро розслідувань звернувся до Головного військо-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України із запитом про надання інформації щодо перебування гр. ОСОБА_1 на лікуванні та проходження військово-лікарської комісії у певний проміжок часу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань та його уповноважені посадові особи з метою виконання покладених на них завдань одержують інформацію, необхідну у справах про злочини, що знаходяться у провадженні Державного бюро розслідувань, у тому числі з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, у тому числі інформацію з обмеженим доступом. Використання цієї інформації здійснюється Державним бюро розслідувань з дотриманням законодавства про захист персональних даних.

Отже, як зазначає відповідач, дії Головного військо-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України щодо надання інформації за запитом Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, є правомірними та ґрунтуються на нормах чинного законодавства. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

22.08.2019 представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12.11.2015, Державне бюро розслідувань та його уповноважені посадові особи з метою виконання покладених на них завдань безоплатно одержують в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, за письмовими запитами Директора Державного бюро розслідувань, його уповноваженого заступника, директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань або їхніх уповноважених заступників інформацію, необхідну у справах про злочини, що знаходяться у провадженні Державного бюро розслідувань, у тому числі з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, у тому числі інформацію з обмеженим доступом. Використання цієї інформації здійснюється Державним бюро розслідувань з дотриманням законодавства про захист персональних даних. Суб`єкти, яким адресовано відповідний запит, зобов`язані протягом трьох днів, а в разі неможливості - не пізніше 10-денного строку, надати відповідну інформацію або повідомити про причини, що перешкоджають її наданню.

Отже, посадові особи Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України при опрацюванні запиту слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 №03-21/2-356 були зобов`язані перевірити зміст даного запиту на відповідність вимогам чинного законодавства України, в частині дотримання органом досудового розслідування порядку, передбаченого КПК України та у разі недотримання слідчим зазначеного порядку відповідач був зобов`язаний надати обґрунтованому відмову у надані запитуваної інформації із повідомленням причин, що перешкоджають її надання.

В свою чергу, у відповідності до частини 1 статті 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Частина 2 даної статті зазначає, що тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

У відповідності до пунктів 2, 4, 8 частини 1 статті 162 КПК України передбачено, що до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: відомості, які можуть становити лікарську таємницю: конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю: персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.

В свою чергу, доказом того, що інформація, яка містилась у відповіді від повідача від 28.01.2019 №61/158, наданої на запит слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 №03-21/2-356 містить охоронювану законом таємницю, в розумінні змісту пунктів 2, 4, 8 частини 1 статті 162 КПК України є відповідь Головного військово-медичного клінічного центру від 27.03.2019 №14/486 надісланий адвокатський запит від 15.03.2019 за вих. №479, згідно змісту якої суб`єктом владних повноважень було повідомлено про те, що відомості з приводу перебування позивача по справі на стаціонарному лікуванні становить лікарську таємницю та може бути надана виключно на підставі ухвали слідчого судді, тобто із застосуванням процедури передбаченої главою 15 КПК України.

Додатковим підтвердженням даного правового висновку з приводу віднесення інформації щодо позивача по справі, яка була розповсюджена суб`єктом владних повноважень, до відомостей, які становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані є зміст відповіді Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 26.04.2019 №30/Б-797 на надісланий інформаційний запит від 15.04.2019, у відповідності до якої даний орган центральної виконавчої влади, із посиланням на зміст відомчого підзаконного нормативно-правового акту підтверджує зазначений факт.

Відтак, представник позивача просить прийняти дану відповідь на відзив та врахувати її зміст при винесенні рішення по суті справи.

29.08.2019 представником позивача подано заяву про вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення в порядку частини 3 статті 143 КАС України. Представник позивача зазначає, що з об`єктивних причин позбавлений можливості надати суду докази понесених позивачем судових витрат, оскільки за умовами укладеного договору про надання правової допомоги сума гонорару адвоката сплачується після проголошення судового рішення, а для підтвердження реальності його оплати необхідно надати первинні бухгалтерські документи.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2019 продовжено підготовче засідання на тридцять днів.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання учасники справи не прибули, про місце, дату і час судового засідання повідомлялись завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Поряд із цим, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить висновку про можливість розглянути та вирішити справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період із 20.04.2012 по 01.03.2019 проходила військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу у Державній прикордонній службі України.

01.03.2019 на підставі наказу начальника Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби від 01.03.2019 №97-ОС "По особовому складу" прапорщик ОСОБА_1 (П-017893), інспектор прикордонної служби 2 категорії техніка групи реєстрації та паспортної роботи відділу прикордонного контролю штабу, звільнена з військової служби у запас, виклю чена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення згідно положень пункту 2 частини 5статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час проходження ОСОБА_1 військової служби на адресу Голов ного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов запит слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 р. №03-21/2-356, в якому останній із посиланням на приписи статті 93 КПК України просить повідомити наступну інформацію:

- чи проходила старшина ОСОБА_1 госпітальну військово-лікарську комісію в період часу з 01.06.2018 по теперішній час? Якщо так, надати належним чином завірену копію висновку (довідки) госпітальної військово-лікарської комісії;

- чи перебувала старшина ОСОБА_1 у центрі на амбулаторному чи стаціонарному лікуванню в період часу з 01.06.2018 по теперішній? Якщо так, то повідомити в якому відділенні, з якого та по який час перебувала на лікуванні, номер картки амбулаторного чи стаціонарного хворого.

28.01.2019 відповідачем на вказаний запит надано інформацію, що старшина ОСОБА_1 1987 року народження знаходилася на стаціонарному обстеженні та лікуванні у неврологічному відділенні Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України в період з 22.05.2018 по 06.06.2018 (медична карта стаціонарного хворого №2415) та проходила госпітальну військово-лікарську комісію 06.06.2018. Крім того, надано завірену копію довідки ВЛК №261 від 06.06.2018.

22.04.2019 позивач звернулась із заявою до відповідача з проханням повідомити перелік інформації, яка була надана на запит від 14.01.2019 №03-21/2-356.

Листом від 30.05.2019 №14/827 відповідачем повідомлено, що головним військово-медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України на запит від 14.01.2019 №03-21/2-356 від Державного бюро розслідувань який розташований у місті Краматорськ було надано копію довідки ВЛК. №261 від 06.06.2018.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Так, частиною 1 статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України).

Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення чинного законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац 2 частини 1 статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 14 Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних»; конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина 2 статті 21 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію»; розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 7 Закону України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, статтею 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8).

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

За Цивільним кодексом України зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (статті 270, 271, 301). Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина 3 статті 269 Цивільного кодексу України).

Особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

В силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

У свою чергу за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. (ст. 20 Закону України «Про інформацію»).

Змістом ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» передбачено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Аналогічна правова позиція висловлена Конституційним Судом України у рішенні від 20.01.2012 у справі №2-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частин 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України, який, даючи офіційне тлумачення частин 1, 2 статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, суд констатує, що лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Положеннями статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Згідно ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Таким чином, предмет лікарської таємниці складають: стан здоров`я пацієнта; хвороби і діагноз; огляд і його результати; методи лікування; інтимна і сімейна сторони життя пацієнта; інші відомості, отримані при медичному обстеженні.

Між тим, згідно ч. 5, 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Згідно ч. 3 ст. 10 України «Про захист персональних даних» використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Відтак, враховуючи вищевикладені норми, суд звертає увагу, що Довідка №261 госпітальної військово-лікарської комісії від 06.06.2018 старшини ОСОБА_1 , яка надана Головним військово-медичним клінічним центром (центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України на запит слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 р. №03-21/2-356 становить лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані.

Так, судом встановлено, що на адресу Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов запит слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 р. №03-21/2-356, в якому останній із посиланням на приписи статті 93 КПК України просить надати інформацію що стосується ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» безоплатно одержують в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, за письмовими запитами Директора Державного бюро розслідувань, його уповноваженого заступника, директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань або їхніх уповноважених заступників інформацію, необхідну у справах про злочини, що знаходяться у провадженні Державного бюро розслідувань, у тому числі з автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та банків даних, держателем (адміністратором) яких є органи державної влади або органи місцевого самоврядування, у тому числі інформацію з обмеженим доступом. Використання цієї інформації здійснюється Державним бюро розслідувань з дотриманням законодавства про захист персональних даних. Суб`єкти, яким адресовано відповідний запит, зобов`язані протягом трьох днів, а в разі неможливості - не пізніше 10-денного строку, надати відповідну інформацію або повідомити про причини, що перешкоджають її наданню.

Отже, суд звертає увагу, що посадові особи Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України при опрацюванні запиту слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 №03-21/2-356 зобов`язані були перевірити зміст даного запиту на відповідність вимогам чинного законодавства України, в частині дотримання органом досудового розслідування порядку, передбаченого КПК України та у разі недотримання слідчим зазначеного порядку - надати обґрунтованому відмову у надані запитуваної інформації із повідомленням причин, що перешкоджають її надання.

Разом з тим, порядок реалізації повноважень (правова процедура) слідчого щодо витребування документів від підприємств, установ та організацій визначений главою 15 Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) і здійснюється у формі отримання тимчасового доступу до речей і документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом вилучити їх (здійснити їх виїмку).

При цьому, ч. 2 ст. 159 КПК України визначено, що тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Тобто, право витребувати документи (отримувати тимчасовий доступ до речей і документів) у підприємства чи іншого суб`єкта можливо лише на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Частиною 1, 2 ст. 160 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

У клопотанні зазначаються:

1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання;

2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати;

4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні;

6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю;

7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Згідно норм ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Положеннями частин 1-3 статті 165 КПК України передбачено, що особа, яка зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених в ухвалі речей і документів особі, зазначеній у відповідній ухвалі слідчого судді, суду.

Зазначена в ухвалі слідчого судді, суду особа зобов`язана пред`явити особі, яка зазначена в ухвалі як володілець речей і документів, оригінал ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів та вручити її копію.

Особа, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і оригіналів або копій документів, зобов`язана залишити володільцю речей і оригіналів або копій документів опис речей і оригіналів або копій документів, які були вилучені на виконання ухвали слідчого судді, суду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до п. 2, 4, 8 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: відомості, які можуть становити лікарську таємницю; конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю; персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.

Згідно змісту пункту 18 листа ВССУ від 05.04.2013 №223-559/0/4-13 "Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження" беручи до уваги зміст положень частини 1 статті 86, частин 2, 3 статті 93 КПК України, застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів як вилучення речей чи документів (частини 7 статті 163 КПК України) під час отримання доступу до речей і документів може здійснюватися у випадках, якщо:

1) особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи;

2) речі та документи згідно зі статті 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю і таке вилучення необхідне для досягнення мети застосування цього заходу забезпечення.

В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК України.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи оскаржувані дії командування Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпі таль) Державної прикордонної служби України з копіювання та розповсюдження відомостей, які становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані прапорщика ОСОБА_1 шляхом надання відповіді від 28.01.2019 №61/158 на запит слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 №03-21/2-356, вчиненні за відсутності згоди позивача та без наявної з даного приводу відповідної ухвали слідчого судді, тобто без застосування органом досудового розслідування обов`язкової та необхідної у даному випадку процедури передбаченої главою 15 КПК України.

Таким чином, такі дії відповідача безпосередньо суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд наголошує, що реалізація права на недоторканність особистого життя гарантується кожній особі незалежно від статі, політичних, майнових, соціальних, мовних чи інших ознак, а також статусу публічної особи, зокрема державного службовця, державного чи громадського діяча, який відіграє певну роль у політичній, економічній, соціальній, культурній або іншій сфері державного та суспільного життя.

Відтак, Головним військово-медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України у даному випадку було допущено порушення положень статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 32 Конституції України, абзацу 2 частини 1 статті 302 ЦК України, частини 2 статті 14 Закону України "Пpo захист персональних даних", частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію", частини 2 статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій командування Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з копіювання та розповсюдження відомостей, які становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані прапорщика ОСОБА_1 шляхом надання відповіді від 28.01.2019 №61/158 на запит слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 №03-21/2-356.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому відповідач не довів суду правомірності своїх дій щодо поширення конфіденційної інформації стосовно позивача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору питання про розподіл судового збору у справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дій командування Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з копіювання та розповсюдження відомостей, які становлять лікарську таємницю, конфіденційну інформацію та персональні дані прапорщика ОСОБА_1 (П-017893) інспектора прикордонної служби 2 категорії - техніка групи реєстрації та паспортної роботи відділу прикордонного контролю штабу, шляхом надання відповіді від 28.01.2019 №61/158 на запит слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Кавуна О.В. від 14.01.2019 №03-21/2-356.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Головний військово-медичний клінічний центр (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (03083, м. Київ, вул. Ягідна, 58, )

Суддя Комар Павло Анатолійович