Справа № 560/1406/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1406/19

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

21 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23 листопада 2018 року про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 23.11.2018 року "Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано протиправним та скасовано.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. На думку пенсійного органу, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.07.2018 по справі № 822/1939/18 Головним управлінням розглянуто заяву ОСОБА_1 про перехід на пенсійне забезпечення та за результатами розгляду якої прийнято рішення від 23.11.2018 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказує, що на час звільнення зі служби позивач не досягнув 45- річного віку (на момент звільнення позивачу було 43 роки), а вислуга років на день звільнення становить 14 років 7 місяців 7 днів у зв`язку з чим, вбачається, що вимога законодавства, щодо досягнення віку та наявності страхового стажу, чинного на час звернення позивача із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років не додержана.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 цієї норми суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 07 вересня 1976 року по 13 квітня 1990 року, йому було присвоєно спеціальне звання "капітан міліції". На підставі п."д" ст.67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнений з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділу внутрішніх справ Кам`янець-Подільського райвиконкому (через службову невідповідність в атестаційному порядку)(а.с.42).

Згідно довідки, виданої УМВС України в Хмельницькій області, вислуга років ОСОБА_1 на момент звільнення становила 14 років 7 місяців 7 днів, страховий стаж -36 років 3 міс.29 днів.

З 2008 року позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком на підставі Закону №1058-1У.

08.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про перехід на пенсійне забезпечення відповідно до статей 1, 2 п. «б» ст. 12 Закону 2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002 р. №51 -IV, який набув чинності 6 серпня 2002 р.).

У зв`язку з відмовою пенсійного органу прийняти рішення про призначення пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року (справа № 822/1939/18), яке постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року залишено без змін, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо вчинення дій, спрямованих на забезпечення прийняття відповідного рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ на підставі документів, що 29.03.2018 року за вх. №4822/03 надійшли з уповноваженого структурного підрозділу управління МВС України в Хмельницькій області для прийняття рішення щодо призначення пенсії згідно вказаного в них Закону № 2262-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2018 про перехід на пенсійне забезпечення відповідно до статей 1, 2, п. «б» статті 12 Закону 2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002 р. №51 -IV, який набув чинності 6 серпня 2002 р.), та прийняти за результатами її розгляду, у відповідності до вимог чинного законодавства України, відповідне рішення.

На виконання судових рішень по справі №822/1939/18, 23.11.2018 року Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянуто копії: заяви від 19.03.2018, подання та документів ОСОБА_1 , які надійшли 29.03.2018 з управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області для прийняття рішення щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та прийнято рішення, що оскільки станом на дату звільнення із служби ОСОБА_1 не досягнув 45-річного віку, вислуга років станом на 13.04.1990 складає 14 років, в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки на дату досягнення позивачем 45-річного віку був чинним пункт «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року в редакції Закону №51-IV від 4 липня 2002 року, позивач має право на призначення йому пенсії за вислугу років незалежно від часу звільнення. Подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити позивача права на пенсійне забезпечення. Зазначена правова позиція також узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року по справі № 404/8137/13-а.

Крім того, за висновком суду, відповідач прийняв оскаржуване Рішення від 23.11.2018 за відсутності заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років та відповідних документів в порушення вимог ст. 49 Закону №2262-XII та п. 1, 6 Порядку № 3-1, оскільки зазначені документи, на момент прийняття Рішення від 23.11.2018, були повернуті уповноваженому структурному підрозділу - ліквідаційній комісії управління МВС України в Хмельницькій області.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Судом встановлено, що фактично оскаржувана позивачем бездіяльність відповідача безпосередньо пов`язана з рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 822/1939/18, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2018 про перехід на пенсійне забезпечення відповідно до статей 1, 2, п. «б» статті 12 Закону 2262-ХІІ (в редакції Закону від 4 липня 2002 р. №51 -IV, який набув чинності 6 серпня 2002 р.), та прийняти за результатами її розгляду, у відповідності до вимог чинного законодавства України, відповідне рішення. Приймаючи рішення, відповідач, зобов`язаний врахувати висновки, викладені судом у рішенні.

Задовольняючи позов у справі №560/1406/19, місцевий суд , враховуючи висновки у попередній справі, ухвалив лише про скасування прийнятого рішення. Жодних зобов`язань на відповідача цим рішенням не покладено. Отже, рішення суду фактично направлене на контроль за виконанням іншого судового рішення - від 17.07.2018 р., що включає одночасний розгляд спору про оскарження дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов`язані з належним виконанням судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на наступне.

Як встановлено ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17.

Крім того, у Рішенні від 30.06.2009 у справі №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що ухвалюючи судове рішення в частині задоволення таких позовних вимог суд першої інстанції неповно встановив обставини цієї справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині позовних вимог та відповідно до ст. 317 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в цій частині з прийняттям нового судового рішення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року скасувати. та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 23.11.2018 року "Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 жовтня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.