Справа № 140/2558/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2558/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф. А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Чайковська Мирослава ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316 на суму 6839,01 грн., № 0035525/1-5013-0316 на суму 342,02 грн., № 0-0316 на суму 693,59 грн., № 0-0316 на суму 924,05 грн., № 0-0316 на суму 18 477,25 грн., № 0-0316 на суму 112,43 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлові приміщення (майнові комплекси) позивача, щодо яких відповідачем нараховано податки у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях призначені суто для використання у сільськогосподарській діяльності та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд, який є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації та розроблений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 № 971 «Про програму реформування державної статистики на період до 2002 року». Вказані нежитлові приміщення використовуються ФОП ОСОБА_3 як сільськогосподарським товаровиробником.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_1 у відповідності до Витягу з ЄДР є: Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; Код КВЕД 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих; Код КВЕД 01.45 Розведення овець і кіз; Код КВЕД 01.46 Розведення свиней; Код КВЕД 01.49 Розведення інших тварин; Код КВЕД 01.50 Змішане сільське господарство; Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний). Відповідно до п.п. «ж» п.п. 266.2.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_1 має усі ознаки сільськогосподарського товаровиробника, а відповідно згідно вищевказаної ст. 266 ПК України сільськогосподарські споруди, які є у її власності не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Крім того відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового Кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0035526/1- 50130316 на суму 6 839,01 - приміщення ЦЕХ ( 2481,5 кв. м) вул.. Ільїна, 1, та № 0035525/1-50130316 на суму 342,02 - приміщення ( 124,1 кв. м) вул АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , про нарахування податку на нерухоме майно за 2016 рік винесені відповідачем не в межах компетенції та з перевищенням повноважень податкового органу, що є суттєвим порушенням податкового законодавства.

12.09.2019 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній не погоджується з даним позовом та вважає його безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД~) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», С «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Статтею 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави дійти висновку, що застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 806/2461/17.

Таким чином, об`єкт нежитлового приміщення - виробничий цех загальною площею 2481,50 кв. м літера «А-2» та приміщення прохідної загальною площею 125,1 кв. м літера «Б-2», що знаходиться за адресою: Волинська АДРЕСА_3 , м. Володимир-Волинський, вул. Ільїна, будинок 1А, який належить на праві власності позивачу, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту266.2 статті 266 ПК України, оскільки перебуває у власності фізичної особи, а не промислового підприємства, відтак є об`єктом оподаткування.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника наведене в п. 14.1.235 ст. 14 ПК України: сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», який визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, наведене у статті 1 Закону України «Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою», відповідно до якої сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання безпосередньо у такій діяльності майнового комплексу, що включає в собі дані приміщення.

В межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов - виробничі приміщення.

Відтак, об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою у власній господарській діяльності.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розгляд справи проводити за участю сторін.

Відповідно до приписів частин п`ятої та шостої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік справ незначної складності. Відповідно до пункту 10 вказаної норми справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною четвертою статті 257 КАС України встановлено перелік категорій справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Дана адміністративна справа не підпадає під вказаний перелік.

Таким чином, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому, беручи до уваги, що відповідачем було надано суду та позивачу відзив на адміністративний позов з достатніми доказами, суд не вбачав підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі.

22.10.2019 представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив суд скасувати повністю податкові повідомлення-рішення винесені ГУ ДФС у Волинській області:

1. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 352,94;

2. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 964,26;

3. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 195,09;

4. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 4074,45;

5. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 3971,7;

6. Від 12.06.2019 року №-0316 на суму 609,08;

7. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 612,81;

8. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 5113,17;

9. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 358,15;

10. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 38,72;

11. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 40,21;?

12. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 466,86;

13. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 476,54;

14. Від 12.06.2018 року № 0-0316 на суму 1790,76;

15. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 1241,62;

16. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 4538,34;

17. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 102,38;

18. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 1265,82;

19. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 15055,81;

20. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 11122,46;

21. Від 12.06.2019 року №0-0316 на суму 12110,92;

22. Від 12.06.2019 року № 0-0316 на суму 1881,98.

Однак суд не бере до уваги вказану заяву з огляду на наступне.

Відповідно до статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що 23.08.2019 ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у справі та встановлено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, розгляд справи по суті розпочався 23.09.2019, тоді як представник позивача звернувся із заявою про збільшення позовних вимог 22.10.2019, що унеможливлює прийняття судом такої заяви до розгляду.

Крім того, зі змісту заяви представника позивача від 22.10.2019 вбачається, що останній просить скасувати інші податкові повідомлення-рішення, ніж ті, які просив скасувати при поданні позовної заяви. Отже, вказана заява містить вимоги не про збільшення позовних вимог, а про зміну предмету позову.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.09.1997 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а. с. 23-25). Основним видом економічної діяльності позивача є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ОСОБА_1 є власницею: приміщення цеху - літера «А-2», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; приміщення прохідної АДРЕСА_4 «Б-2», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; нежилого приміщення, прохідна, - літера «Ж-1», що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 (а. с. 16-22).

Головним управління ДФС у Волинській області 12.06.2019 винесено податкові повідомлення-рішення № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316, № 0-0316, № 0-0316, № 0-0316, № 0-0316, відповідно до яких ФОП ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2018 роки у сумі 6839,07 грн., 342,02 грн., 693,59 грн., 924,05 грн., 18 477,25 грн., 112,43 грн. відповідно (а. с. 10-15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на підпункт підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно до якого не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пунктів «є». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

Позивач вказує, що усі вищевказані нежитлові приміщення (майнові комплекси) призначені суто для використання у сільськогосподарській діяльності та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд, який є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації та розроблений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1998 № 971 «Про програму реформування державної статистики на період до 2002 року». Вищевказані нежитлові приміщення використовуються ФОП ОСОБА_3 як сільськогосподарським товаровиробником, а тому не є об`єктом оподаткування, виходячи з чого позивач не повинна сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника наведене в п. 14.1.235 ст. 14 ПК України: сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», який визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, наведене у статті 1 Закону України «Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою», відповідно до якої сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Однак, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. З витягу також встановлено види діяльності позивача, а саме 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.46 Розведення свиней; 01.49 Розведення інших тварин; 01.50 Змішане сільське господарство; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) (а. с. 23-26).

У зв`язку з викладеним суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що нею провадиться господарська діяльність, яка відноситься до діяльності сільськогосподарських товаровиробників, а також що її нерухоме майно призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що може бути підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

За таких обставин, вказані вище будівлі, неможливо віднести до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, в розумінні пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, належні позивачу приміщення цеху - літера «А-2»; приміщення прохідної літера «Б-2»; нежиле приміщення, прохідна, - літера «Ж-1» є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і на них повинен нараховуватись податок на нерухоме майно .

Також суд не бере до уваги твердження позивача про те, що податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316 підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що винесені відповідачем з пропущенням строку, встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України.

Підпунктом 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Таким чином, у випадку несвоєчасного надіслання податкового повідомлення-рішення податковим органом платник звільняється лише від відповідальності, тобто від сплати штрафних фінансових санкцій (пені, неустойки), передбачених цим Кодексом, а не від сплати основного податкового зобов`язання.

З податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316 вбачається, що вони містять вимогу про сплату лише суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2016 рік і не містять штрафних санкцій за несвоєчасну сплату вказаного податку.

На підставі викладеного позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а винесені податкові повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області від 28.03.2018 року №0007253/0000-0319, №0007254/0000-0319 та №0007255/0000-0319 є такими, що винесені правомірно.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ) до Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4) про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер