Справа № 480/1814/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 р. м. ХарківСправа № 480/1814/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко (повний текст складено 30.07.19) по справі № 480/1814/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фавор"

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фавор" (далі ТОВ "Фавор"), звернувся з позовом до Сумської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA805180/2019/000118/2 від 16.05.2019 та картку відмови № UA805180/2019/00282 від 16.05.2019, а також стягнути судовий збір.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 задоволено позов ТОВ "Фавор".

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що митними органами правомірно прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови, оскільки позивачем під час митного оформлення не надано всіх необхідних документів на підтвердження митної вартості товарів. Звертає увагу, що на час здійснення митного оформлення товарів в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України були відсутні оформлення ідентичних товарів, однак були наявні оформлення подібних товарів, країною походження яких є Китай.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 17.11.2017 між позивачем та ZHEJIANG SINO-WORLD IMPORT&EXPORT CO., LTD (Китай) укладено контракт № 496-FTA про постачання товарів у кількості та асортименті, що визначається специфікаціями до договору (а.с.21-26).

Відповідно до специфікації №3 від 29.11.2018 передбачено постачання на умовах FOB (Нінгбо, Китай) затискачів для обручів T30L та T28 загальною вартістю 62356,80 дол.США (а.с.27).

Після надходження товару (затискачів для обручів T30L та T28, що використовуються для кріплення кришки на жерстяне відро) на територію України, позивачем з метою митного оформлення подано декларацію від 16.05.2019 № UA 805180/2019/014001.

Разом із декларацією було подано: контракт від 17.11.2017 із додатковими угодами до нього, специфікацію від 29.11.2018, платіжні доручення на оплату товару від 03.12.2018 та від 15.03.2019, інвойс від 15.03.2019, пакувальний лист від 15.03.2019, декларацію (сертифікат) про походження товару від 29.03.2019, коносамент про завантаження товару на борт 29.03.2019, залізничну накладну від 08.05.2019, рахунок №1013 від 02.05.2019 на оплату послуг щодо транспортування товару.

Відповідно до форми декларації митної вартості, митну вартість зазначеного товару позивачем визначено за основним методом, тобто за ціною контракту. До митної вартості включено вартість товару 1644600,3010 грн. та витрати на транспортування 30901,2700 грн. (а.с.80-81).

За результатами перевірки митної декларації відповідачем на адресу позивача надіслано повідомлення про необхідність відповідно до ст.53 Митного кодексу України надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість та обраний метод її визначення:

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування,

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору (оскільки, згідно рахунку № 1013 від 02.05.2019 він має бути оплачений протягом 3 банківських днів),

- копію митної декларації країни відправлення (а.с.19).

Позивачем листом від 16.05.2019 надано відповідь на запит відповідача, в якій повідомлено, що необхідні документи були надані, а страхування вантажу не проводилось (а.с.20).

За результатами вивчення поданих документів відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA805180/2019/000118/2 від 16.05.2019, згідно з яким зроблено висновок про необ`єктивність повідомлених декларантом відомостей та неналежне їх документальне підтвердження. Визначення митної вартості за ціною контракту визнано неможливим. Підстави для визначення митної вартості цінова інформація наявна в ЄАІС МД №UA807190/2019/008138 від 11.03.2019. Метод за ціною щодо ідентичних товарів не застосовувався, оскільки така інформація відсутня в митного органу.

Крім того, Митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805180/2019/00282 від 16.05.2019, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

В подальшому, ввезений позивачем товар випущено у вільний обіг на підставі митної декларації від 17.05.2019.

Не погодившись з правомірністю таких рішень відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у повідомленні про спрацювання системи ризиків та надання документів не було повідомлено про сумніви саме щодо такої складової митної вартості як вартість транспортування, а витребувані документи ніяким чином не стосуються послуг експедирування. Висновки відповідача про придбання товарів через посередника є хибними та не відповідають обставинам справи, оскільки отримання послуг експедирування вантажів не є придбанням товарів через комісіонера чи посередника.

Також суд відмітив, що застосування відповідачем при винесенні оскаржуваних рішень методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів є неправомірним, бо товари, вартісні показники яких взяті митним органом як подібні, не виконують однакових функцій, а тому не можуть визнаватися подібними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 246 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями ч.2 ст.51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 4-6, 8, 9 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі:

1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;

2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;

3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Положеннями глави 9 МК України передбачено методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування.

Так, відповідно до ч.ч.1-6, 8 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 [визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів] і 60 [визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів] цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 [визначення митної вартості на основі віднімання вартості] цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 [визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість)] цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1-5, 10, 11, 21 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ч.ч.1-3, 6, 7 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові.

При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2019 року по справі №821/827/18, від 06 березня 2019 року по справі №809/278/17, від 05 березня 2019 року по справі №815/5852/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду судом не встановлені, а сторонами не повідомлені.

З огляду на вказане, колегія суддів звертає увагу, що Сумською митницею ДФС за результатами перевірки митної декларації прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Слід враховувати, що у рішенні про коригування митної вартості товарів Митницею у графі 33 викладено як обставини, які стали підставою для витребування додаткових документів, так і обставини стосовно виконання декларантом таких вимог Митниці. Зокрема, вказано про ненадання декларантом додаткових документів.

Тобто, оскаржуване рішення прийняте у зв`язку із ненаданням декларантом додаткових документів:

- щодо страхування товару,

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору,

- копію митної декларації країни відправлення.

Як свідчать матеріали справи, позивач придбав товари на умовах поставки FOB (Нінгбо, Китай).

Умови поставки FOB (… named port of shipment/… назва порту відвантаження, або Free On Board/Франко борт) Інкотермс означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.

При цьому, слід враховувати, що за умовами поставки FOB Інкотермс не передбачено обов`язку страхування товару як продавцем, так і покупцем. Так само, не передбачено обов`язку страхування товару і чинним законодавством України.

З огляду на вказане, укладення договору страхування є добровільним.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 16.05.2019 позивачем повідомлено митному органу, що страхування товару не здійснювалось. В свою чергу, контролюючим органом не надано доказів того, що позивачем здійснювалось страхування вищевказаного товару.

Якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, а інших договорів із третіми особами, пов`язаних з контрактом на поставку товару, митна вартість якого визначається, не укладалось, то декларант повинен підтвердити тільки ті витрати, які пов`язані з витратами, які фактично увійшли до митної вартості, адже відповідно до статті 49 МК митною вартістю є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларант має підтвердити тільки ті витрати, які фактично понесені у відповідності до умов контракту та увійшли до митної вартості.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 по справі № 814/3790/14.

Також колегія суддів звертає увагу, що обов`язок з митного очищення товару для експорту покладається на продавця, а тому у позивача, як покупця товарів, відсутній обов`язок отримувати митну декларацію країни відправлення та, як наслідок, копія такої декларації може бути наявна у позивача лише у випадку її надання продавцем товарів. Однак, умовами контракту між позивачем та його контрагентом не передбачено обов`язку надання продавцем покупцю такого документа, як і не передбаченого такого обов`язку умовами чинного законодавства.

Так само, із матеріалів справи слідує, що комісійні та посередницькі послуги при придбанні вищевказаного товару позивачем від інших осіб не отримувалися.

Щодо доводів відповідача про ненадання банківських платіжних документів, що стосуються оплати транспортування товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Із повідомлення митного органу, направленого позивачу 16.05.2019 під час проведення перевірки показників митної декларації, слідує, що митним органом не витребовувались документи стосовно підтвердження транспортних витрат. Так, митним органом було витребувано лише рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити одну або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Посередницькі послуги це послуги, у наданні яких бере участь третя сторона, що виступає посередником між замовником і виконавцем.

Як свідчать матеріали справи, позивачем 16.05.2018 укладено із ТОВ Таніт Груп договір транспортного експедирування.

Відповідно до ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Таким чином, послуги транспортного експедирування не є комісійними чи посередницькими послугами, а тому є необгрунтованими доводи апелянта про те, що витребовуючи рахунки на оплату таких послуг, мова йшла саме про рахунки на оплату транспортних витрат.

Щодо доводів апелянта про не підтвердження розміру транспортних витрат у зв`язку із ненаданням позивачем документів про оплату таки витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, до митної вартості товару декларантом було включено транспортні витрати у розмірі 30901,2700 грн.

Разом із митною декларацією апелянтом було подано рахунок №1013 від 02.05.2019 на оплату послуг щодо транспортування товару, із якого слідує, що 30901,2700 грн. це вартість саме морського фрахту за межами території України.

При цьому колегія суддів враховує, що за умовами поставки товару FOB Інкотермс вартість транспортування із порту Нінгбо, Китай, оплачує саме покупець.

Щодо доводів апелянта про несплату позивачем транспортних витрат на час здійснення митного оформлення, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до умов договору транспортного експедирування від 16.05.2018 послуги експедитора, а також інші витрати щодо транспортування вантажу оплачуються клієнтом протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку експедитора.

За прострочення оплати рахунку клієнт сплачує пеню.

Однак, в подальшому, 26.04.2019 між позивачем та ТОВ Таніт Груп укладено додаткову угоду, згідно якої оплата рахунку здійснюється Клієнтом протягом 3 банківських днів з дати його виставлення (якщо інше не обумовлено в заявці Клієнта, прийнятої до виконання Експедитором). (а.с.40-44)

Як свідчать матеріали справи, 07.03.2019 позивачем подано заявку на транспортування, у якій передбачено оплату послуг протягом 3 банківських днів з дати доставки вантажу до пункту доставки (а.с.45).

З копії залізничної накладної вбачається, що на момент подання митної декларації товар до ст. Торопилівка доставлений не був, тобто строк оплати рахунку не закінчився (а.с.34).

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що дана заявка була виставлена ще до внесення змін до діючої угоди про транспортне експедирування.

Однак, дана заявка передбачала не лише морське перевезення вантажу із Китаю до України, а і транспортування даного вантажу безпосередньо до місця призначення - ст. Торопилівка.

Таким чином, умови договору стосовно часу оплати рахунку було змінено ще до завершення остаточного виконання такої заявки.

Більше того, заявка від 07.03.2019 містить підпис експедитора та печатку підприємства стосовно ознайомлення та згоди на виконання, що підтверджує згоду сторін договору на зміну умов оплати за отримані послуги.

При цьому, внесення у подальшому змін до діючого договору лише підтверджує намір сторін здійснювати оплату наданих/отриманих послуг саме після виконання транспортування вантажів.

Також колегія суддів відмічає, що платіжним доручення №1190 від 22.05.2019 позивачем було сплачено на користь ТОВ Таніт Груп за послуги саме суму 60276,27 грн., яка передбачалась у рахунку №1013 від 02.05.2019

За викладених обставин суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів стосовно транспортування товарів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що надання чи ненадання позивачем Митниці вищевказаних додаткових документів жодним чином не впливає на встановлення правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Дані документи не можуть містити суттєві відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Разом з тим, із вже наданих позивачем контролюючому органу інших документів стосовно розмитнюваних товарів можливо однозначно встановити відповідність заявленої митної вартості ціні, що була фактично сплачена позивачем контрагенту за відповідні товари.

Крім того, слід враховувати, що Митницею було визначено митну вартість товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Так, Митницею було взято до уваги показники митної декларації від 11.03.2019 №UA807190/2019/008138 (а.с.83).

Однак слід відмітити наступне.

За митною декларацією від 16.05.2019 № UA 805180/2019/014001 позивачем ввезено на територію України затискачі для обручів T30L та T28, що використовуються для кріплення кришки на жерстяне відро.

За митною декларацією від 11.03.2019 №UA807190/2019/008138, на яку посилається відповідач, було ввезено металеві ручки для валіз.

Подібним у даних товарах є лише код товару «83024900» та код країни походження товару «CN».

При цьому, вказані товари (затискачі для обручів, що використовуються для кріплення кришки на жерстяне відро, та металеві ручки для валіз) не виконують однакові функції. Відповідачем також не враховано якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку, а також те, що ці товари було ввезено в різній кількості (затискачі для обручів 18729 кг вага нетто, металеві ручки для валіз 30,6 кг вага нетто).

Таким чином, взяття Митницею до уваги саме даних товарів є не обгрунтованим та не співмірним.

Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 по справі № 480/1814/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 23.10.2019.