Справа № 1.380.2019.004809
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004809
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4613-54/У від 08.02.2019 року, виданої Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки позивач ніколи не мала статусу фізичної особи-підприємця та не займалася підприємницькою діяльністю, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутній запис щодо її реєстрації як фізичної особи-підприємця, а відтак вона не може бути платником єдиного внеску.

Зазначає, що відповідач не направляв на її адресу оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а позивач таку відповідно не отримувала.

Стверджує, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію «пропорційності», адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску - страхування особи, що в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем.

Також позивач зазначає, що жодна норма податкового законодавства не дозволяє контролюючому органу здійснювати нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки саме в автоматичному режимі, що свідчить про здійснення такого нарахування не відповідачем як уповноваженим на те органом, а засобами відповідного програмного забезпечення ДФС України, яка є центральним органом в системі органів доходів і зборів, і не уповноважена нараховувати єдиний внесок платнику податків, який знаходиться на обліку в територіальному органі доходів і зборів.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань позивач (РНОКПП НОМЕР_1 ), як фізична особа-підприємець перебуває за основним місцем обліку у Стрийській об`єднаній державній податковій інспекції з 22.02.2017 року.

Зазначає, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31.01.2019 року заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по сплаті єдиного внеску становила 17572,72 грн. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2017 рік в сумі 7744,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704,00 грн.), за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн.)

Відповідач стверджує, що на дату формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № №Ф-4613-54/У від 08.02.2019 року позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, не перебувала в стані припинення чи ліквідації та знаходилася на загальній системі оподаткування.

Відповідач вказує, що ним правомірно винесено вимогу про сплату боргу, оскільки з 01.01.2017 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язок визначення бази нарахування єдиного внеску покладено на платників вказаних у пункті 5 частини першої статті 4 цього ж Закону як тих, що отримують, так і тих, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності.

Крім цього, звертає увагу на те, що в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільг по сплаті єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 23 вересня 2019 року відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд адміністративної справи №1.380.2019.004809 у порядку загального позовного провадження відмовлено.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 22.02.2017 року, код КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси.

Згідно листа Головного управління ДПС у Львівській області від 02.10.2019 року № 4168/10/57.09-14 ФО- П ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в Жидачівській ДПІ Стрийського управління Головного управління ДПС у Львівській області зі станом платника « 0» - платник за основним місцем обліку. Дата взяття на облік 22.02.2017 року за № 086.

Відповідно до даних зворотного боку облікової картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сума недоїмки по сплаті єдиного внеску станом на 31.01.2019 року становить 17572,72 грн.

08.02.2019 року Головним управління ДФС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу № Ф-4613-54/У про сплату боргу (недоїмки) в сумі 17572,72 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду.

Предметом спору у даній справі є правомірність прийняття відповідачем спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 року за №Ф-4613-54/У, оскільки позивач стверджує про відсутність у неї обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до статті 3 Закону №2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки абзац другий пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI імперативно передбачає обов`язок фізичної особи-підприємця, у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, а для платника, який обрав спрощену систему оподаткування нарахувати єдиний внесок на суми, що визначаються таким платником самостійно для себе.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 22.02.2017 року, код КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси.

Отже, враховуючи вищенаведене, у позивача був обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок за період 2017-2018 років у мінімальному розмірі, незалежно від отримання чи неотримання нею доходу за цей період від здійснення підприємницької діяльності, оскільки це прямо передбачено пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI.

Тому доводи позивача про те, що вона ніколи не мала статусу фізичної особи-підприємця та не займалася підприємницькою діяльністю, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутній запис щодо її реєстрації як фізичної особи-підприємця, відтак вона не може бути платником єдиного внеску є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та вищенаведеними нормами законодавства.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI звільнено фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували б її право на звільнення від сплати єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону №2464-VI.

Як слідує з матеріалів справи, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 17572,72 грн., оформлену вимогою від 08 лютого 2019 року №Ф-4613-54/У.

До вимоги увійшли:

- розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 7744 грн. 00 коп.;

- розрахункова сума єдиного внеску за 2018 рік в розмірі 9 828 грн. 72 коп.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та пункту 3 Розділу VI Інструкції 449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз наведених норм права вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Згідно з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, даних зворотного боку облікової картки платника податку, станом на 31.01.2019 року у позивача обліковується недоїмка в розмірі 17572,72 грн. Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки), що є предметом оскарження, сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

З цих же підстав судом не враховуються доводи позивача про те, що жодна норма податкового законодавства не дозволяє контролюючому органу здійснювати нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки саме в автоматичному режимі, що свідчить про здійснення такого нарахування не відповідачем як уповноваженим на те органом, а засобами відповідного програмного забезпечення ДФС України, яка є центральним органом в системі органів доходів і зборів, і не уповноважена нараховувати єдиний внесок платнику податків, який знаходиться на обліку в територіальному органі доходів і зборів.

Таким чином, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та фактичними обставинами справи.

Щодо твердження позивача про те, що відповідач не направляв на її адресу оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а тому вона її не отримувала суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Як слідує з матеріалів справи, спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилалася позивачу на її адресу, яка зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Грушевського, 52, село Добрівляни, Жидачівський район, Львівська область, 81754), однак була повернута відправнику з причин «за зазначеною адресою не проживає».

Таким чином, доводи позивача у цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, на день винесення оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2019 року № Ф-4613-54/У ОСОБА_1 була фізичною особою-підприємцем, відтак, мала нараховувати та сплачувати єдиний внесок, відповідно до вимог Закону № 2464-VI. Доказів наявності пільг по сплаті єдиного соціального внеску позивач не надала.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність прийнятої ним спірної вимоги від 08.02.2019 року №Ф-4613-54/У, а доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 22.10.2019 року.

Суддя Клименко О.М.