Справа № 140/641/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8546/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Гудима Л.Я.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року (головуючого судді Волдінера Ф.А., ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/641/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2019 №95 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року задоволено позов.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Туревич А.О. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 та його представник Смілий А.С. проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що в ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом у військовому званні прапорщик.

10.02.2019 працівниками УПП у Волинській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол (серія БД № 344904) про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

10.02.2019 командир Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України виніс наказ № 92 «Про призначення службового розслідування по факту вчинення прапорщиком ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП».

12.02.2019 командир Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України виніс наказ № 95 «Про результати службового розслідування по факту вчинення прапорщиком ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП», згідно якого, зокрема, в пункті 3 за порушення вимог статті 130 КУпАП, положень пункту 2.9 ПДР, розпоряджень ГУ Національної гвардії України та Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про заборону керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння начальника військового наряду (командира 2 відділення) 3 патрульного взводу 1 патрульної роти прапорщика ОСОБА_1 попередити про неповну службову відповідність (Г-013924).

Позивач не погоджуючись із прийнятим наказом, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (пункт 5 розділу 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно пункту 45 розділу 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

На прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас (пункт 62 розділу 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень передбачений пунктами 83-87 розділу 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Аналіз наведеного законодавства вказує, що дисциплінарна відповідальність наступає для військовослужбовця у разі вчинення ним адміністративного правопорушення та доведення вини військовослужбовця у його вчиненні.

Як встановлено з матеріалів справи поліцейським УПП у Волинській області рядовим Бондаром Т.В. складено відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 3449041 про порушення ОСОБА_1 вимог частини першої статті 130 КУпАП, положень пункту 2.9А ПДР.

Згідно пункту 2.9. Правил дорожнього руху водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено адміністративне правопорушення за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно статті 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 130 КУпАП.

Відповідно до частин першої-другої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Тобто, при вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (частина перша статті 254 КУпАП).

Протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вищевикладене, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення в суді.

Протокол про адміністративне правопорушення згідно статті 251 КУпАП за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом вини особи, щодо якої він складений, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, враховуючи вимоги КУпАП щодо адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, особа може бути визнана винною у вчиненні такого правопорушення і понести за нього відповідальність тільки на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

Колегія суддів встановила, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України № 95 від 12.02.2019 винесений за результатами проведеного службового розслідування, підставою для якого був протокол про адміністративне правопорушення від 10.02.2019 серії БД № 344904, таким чином, дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 було застосовано за відсутності рішення суду, яким позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2019 у справі №161/2759/19 провадження 3/161/1072/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП та накладено штраф 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до пункту 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 12.02.2019 № 95 є передчасним та необґрунтованим, оскільки притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності тільки 08.05.2019, а винесений наказ 12.02.2019 за відсутності відповідного рішення суду у адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги із посиланням на судову практику Волинського окружного адміністративного суду справа №803/883/17 є необґрунтованими, оскільки обставини справи за позовом ОСОБА_1 не є аналогічними, а тому не можуть враховуватись у даній справі.

Щодо доводів про перебування прапорщика ОСОБА_1 в період з 09.02.2019 по 10.02.2019 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2019 №29 у добовому наряді в складі чергового наряду не може вказувати про порушення, що призвели до прийняття оскаржуваного наказу, оскільки не були зазначені як в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 12.02.2019 № 95 так і при розгляді в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не подано суду доказів, що прийняттю оскаржуваного наказу передувало прийняття судом рішення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 і відповідач жодним чином не спростовує вказане положення КУпАП про те, що особа може бути притягнена до відповідальності за статтею 130 КУпАП виключно на підставі рішення суду, а тому судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі №140/641/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Л.Я. Гудим

Повний текст постанови складено 21.10.2019