Справа № 522/5860/15-а
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5860/15-а
Провадження № 2-а/522/314/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Державне підприємство «Український державний Науково-дослідний інститут проектування міст «Гіпроград» ім. Ю.М ОСОБА_2 Білоконя про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Одеського міського голови Труханова Г.Л., Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова М.М. про :

-визнання відображення (згідно специфікації креслення) території земельних насаджень загального користування комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парка «Аркадія» та вул. Генуезької м. Одеси, як території житлово-громадської забудови, громадських центрів та окремих об`єктів обслуговування протиправним;

-зобов`язання відповідачів, в межах компетенції та у спосіб передбачений законом, вжити заходів для відновлення первісного позначення вищевказаної ділянки згідно Основного креслення від 2014 р. з реквізитами № 620-01-2013 від 06.04.2013 р. (архівний номер 189672, примірник-1);

-визнання відсутності проектної документації «Історико-архітектурного опорного плану, проекту зон охорони визначення меж історичних ареалів м. Одеси», затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. № 728/0/16-08 в складі матеріалів Генерального плану міста Одеси в редакції 2015 р. протиправною;

-зобов`язання відповідачів, в межах компетенції та у спосіб передбачений законом, вжити заходів для долучення (включення) проектної документації «Історико-архітектурного опорного плану, проекту зон охорони визначення меж історичних ареалів м. Одеси», затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. № 728/0/16-08, до складу матеріалів нового Генерального плану міста Одеси (т. 1 а.с. 2-15).

28 квітня 2015 року позивач подала адресовану суду свою письмову заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила :

-визнати протиправними дії органів місцевого самоуправління та їх посадових осіб щодо внесення змін до проекту Генерального плану міста Одеси, що пройшов громадські слухання в травні вересні 2013 р., в частині зміни позначення території комплексної охоронної зони курорту «Аркадія» в межах центральної алеї парка «Аркадія» та вул. Генуезької з «Території земельних насаджень загального користування» на «Територію житлово-громадської забудови, громадських центрів та окремих об`єктів обслуговування»;

-зобов`язати відповідачів, в межах компетенції та у порядку, передбаченому законом, вжити заходів для відновлення первісного позначення дільниці комплексної зони курорту «Аркадія» в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування»;

-визнати протиправною відсутність «Історико-архітектурного опорного плану» у складі Генерального плану міста Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 6489-VІ від 25.03.2015 р.;

-зобов`язати відповідачів, в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, включити «Історико-архітектурний опорний план», розроблений відповідно до діючого законодавства України, до складу Генерального плану міста Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 6489-VІ від 25.03.2015 р. (т.1 а.с. 49).

11 лютого 2016 року позивач подала адресовану суду свою письмову заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої вимагала :

-визнати протиправними дії органів місцевого самоуправління та їх посадових осіб щодо внесення змін до проекту Генерального плату міста Одеси, що пройшов громадські слухання в травні вересні 2013 р., в частині зміни позначення території комплексної охоронної зони курорту «Аркадія» в межах центральної алеї парка «Аркадія» та вул. Генуезької з «Території земельних насаджень загального користування» на «Територію житлово-громадської забудови, громадських центрів та окремих об`єктів обслуговування»;

-визнати протиправною відсутність «Історико-архітектурного опорного плану» у складі Генерального плану міста Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 6489-VІ від 25.03.2015 р.;

-визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 6489-VІ від 25.03.2015 р. «Про затвердження Генерального плану міста Одеси»;

-зобов`язати відповідачів, в межах компетенції та у порядку, передбаченому законом, вжити заходів для відновлення первісного позначення дільниці комплексної зони курорту «Аркадія» в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування»;

-зобов`язати відповідачів, в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, включити «Історико-архітектурний опорний план», розроблений відповідно до діючого законодавства України, до складу Генерального плану міста Одеси (т.1 а.с. 150).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року до участі у даній справі залучено Одеську міську раду у якості співвідповідача (т.1 а.с. 209).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року ( т. 2 а.с. 7), залишеною без змін за наслідками апеляційного та касаційного перегляду згідно із ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд від 05.04.2018 року та ухвалою Верховного Суду від 31.05.2018 року відповідно, позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI «Про затвердження Генерального плану м. Одеси».

10 жовтня 2018 року ухвалою суду залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата ОСОБА_3 , третя особа - державне підприємство «Український державний науково- дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя», про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в частині таких позовних вимог в частині вимог ( т. 2 а.с. 179):

визнати протиправною бездіяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб - Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича, що полягає у тому, що до проекту Генерального плану м. Одеси, що пройшов громадські слухання в травні-вересні 2013 року, не були внесені зміни, передбачені рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року;

визнати протиправною бездіяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб - Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича, що полягає у тому, що не була проведена екологічна експертиза проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-УІ;

зобов`язати ОСОБА_4 , Одеську міську раду, виконавчий комітет Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, внести зміни до проекту Генерального плану м Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-УІ, - відновити первісне позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування»;

зобов`язати ОСОБА_4 , Одеську міську раду, виконавчий комітет Одеської міської ради, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, внести зміни до проекту Генерального плану м Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-УІ, передбачені рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року;

зобов`язати ОСОБА_4 в межах компетенції, встановленої законом, забезпечити дотримання законодавства України в сфері містобудівної діяльності органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, а саме забезпечити здійснення ними передбачених законом дій, необхідних для: 1. внесення змін до проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-УІ, що полягають у відновленні первісного позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» і вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування», 2. внесення змін, передбачених рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси включення до складу Генерального плану м Одеси історико-архітектурного опорного плану, розробленого відповідно до чинного законодавства України, 4 проведення екологічної експертизи проекту Генерального плану м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2018 року , що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні таких позовних вимог по справі ( т. 2 а.с. 189):

- визнати протиправними дії органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата ОСОБА_3 з внесення змін до проекту Генерального плану м. Одеси, що пройшов громадські слухання в травні-вересні 2013 року, в частині зміни позначення території комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької з «Території зелених насаджень загального користування» на «Територію житлово-громадської забудови, громадських центрів і окремих об`єктів обслуговування».

- зобов`язати ОСОБА_4 , Одеську міську раду, Виконавчий комітет Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, включити до складу Генерального плану м Одеси історико-архітектурний опорний план, розроблений згідно з чинним законодавством України.

При цьому, згідно із висновками суду, викладеними у набравшому законої сили рішенні від 10.10.2018 року, встановлені обставини, які є преюдиційними для подальшого вирішення позовних вимог по справі.

Позивачем рішення суду від 10.10.2018 року не оскаржувалося.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 року, апеляційну скаргу на ухвалу від 10.10.2018 року задоволено частково залишено в силі залишення без розгляду судом першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про:

- визнати протиправною бездіяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича, що полягає у тому, що до проекту Генерального плану м. Одеси, що пройшов громадські слухання в травні-вересні 2013 року, не були внесені зміни, передбачені рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року;

- визнати протиправною бездіяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата ОСОБА_3 , що полягає у тому, що не була проведена екологічна експертиза проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI;

Отже, з урахуванням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2019 року, був продовжений розгляд справи тільки в частині позовних вимог з наступним змістом :

- зобов`язання ОСОБА_4 , Одеську міську раду, Виконавчий комітет Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, внести зміни до проекту Генерального плану м Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI, відновити первісне позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування»;

- зобов`язання ОСОБА_4 , Одеську міську раду, Виконавчий комітет Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, внести зміни до проекту Генерального плану м Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI, передбачені рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року;

- зобов`язання ОСОБА_4 в межах компетенції, встановленої законом, забезпечити дотримання законодавства України в сфері містобудівної діяльності органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, а саме забезпечити здійснення ними передбачених законом дій, необхідних для: 1. внесення змін до проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI, що полягають у відновленні первісного позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» і вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування», 2. внесення змін, передбачених рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року, 3. включення до складу Генерального плану м Одеси історико-архітектурного опорного плану, розробленого відповідно до чинного законодавства України, 4. проведення екологічної експертизи проекту Генерального плану м. Одеси.

Позивач та її представники на позові наполягали. Заявили, що вимоги в повній мірі забезпечують поновлення її порушеного права. Вказали, що вимоги направлені на захист прав позивача на участь суспільному погодженні генерального плану міста та на можливість користуватися культурним наслідуванням міста у вигляді огляду пам`яток архітектури у районі «Аркадії».

Представник відповідача заперечував у задоволені позову. Пояснив, що залишені на розгляді суду вимоги є фактично похідними від вимог які вже розглянуті та в задоволені яких відмовлене по даній справі. Наполягав на тому, що позивачем не доведені підстави зверненням до суду та не обґрунтовані які права порушені. Вважає що позовні вимоги до багатьох відповідачів одночасно є неналежним способом захисту, тому як відповідачі є неналежними.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази як окремо так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Одеською міською радою прийнято рішення від 25.03.2015 року № 6489-VI «Про затвердження Генерального плану м. Одеси» (далі Рішення).

Великою палатою Верховного Суду у своїй постанові від 14.11.2018 року у справі № 559/827/16-а, зазначене, що рішення, прийняте органом місцевого самоврядування за результатами діяльності з планування території відповідного населеного пункту та затвердження генерального плану забудови, не створює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків окремих осіб, а така діяльність є виконанням прямо встановлених законом владних управлінських функцій, спрямована на забезпечення інтересів громади.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас, таке право не є абсолютним та конкретизується у законах України з урахуванням особливостей встановленого порядку здійснення окремих форм судочинства.

Частина 1 ст. 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні положення містила й попередня редакція КАС України.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в позовній заяві зазначається, серед іншого, обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами має довести саме позивач.

Наголошуємо, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Само по собі порушення вимог закону діями або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх незаконними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи зазначене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Аналогічна позиція вбачається з окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення від 25.11.2997 року № 6-рп/1997 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення від 25.12.1997 року № 9-рп/1997 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення ст.ст. 55, 64, 124 Конституції України, з яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідна правова позиція знайшла своє відображення у висновках Верховного Суду, викладених ним у своїх рішеннях, посиланням на які містяться у відзиві на позовну заяву та поясненнях, поданих після повернення справи із суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду, викладених, зокрема, у рішеннях від 01.02.2018 року у справі № 800/502/17 (800/659/16) та від 08.02.2018 року у справі № 800/191/17 (є публічно доступними у Єдиному державному реєстрі судових рішень), адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У наведених рішеннях Верховний Суд також зауважив, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Крім того, у своїй постанові від 28.02.2019 року у справі № 522/3665/17 (є публічно доступною у Єдиному державному реєстрі судових рішень) Верховний Суд, розглянувши справу за позовом фізичної особи до міської ради про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо надання пільг зі сплати земельного податку, тобто, рішення, яке не застосовувалось безпосередньо до позивача, зазначив, що заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

У цій постанові Верховний Суд також зазначив, що законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

Також, проаналізувавши позицію Європейського суду з прав людини у справах «Центр правових ресурсів імені Валентин Кампеану проти Румунії»

(№ 47848/08, п. 101, від 07.07.2014 року), «Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії» [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10.03.2004 року), «Аксу проти Туреччини» [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15.12.2012 року, «Берден проти Сполученого Королівства» [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29.04.2008 року) тощо, Верховний Суд сформулював наступні ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу:

а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обгрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Слід при цьому наголосити, що згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, всупереч приписам процесуального закону та обов`язковим для застосування висновкам судів, заявляючи свій позов, позивач взагалі чітко не визначив, які персоніфіковані суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси порушені оскаржуваними діями та бездіяльністю відповідачів. Підстави позову жодним чином не вказують на порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. У позові не зазначено, який конкретно негативний вплив або шкоду зазнав позивач саме внаслідок вчинення оскаржуваних дій та бездіяльності відповідно, як вони вплинули на правове становище безпосередньо позивача, які причинно-наслідкові зв`язки існують між цими діями та бездіяльністю і таким негативним впливом чи шкодою, та якими доказами у справі це підтверджується.

На підставі викладеного суд вбачає, що позивачем не визначено жодної ознаки «потерпілого» від порушення його законних прав, свобод чи інтересів.

Також, позивачем не наведено жодного нормативного обґрунтування того, що вона відноситься до кола осіб, які можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб (територіальної громади міста) і брати участь у цих справах, що також вказує на безпідставність позовних вимог та відповідних доводів, наведених у адміністративному позові та письмових поясненнях.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон) генеральний план населеного пункту містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону містобудівна документація затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону планування і забудова територій діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: 1) прогнозування розвитку територій; 2) забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; 3) обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; 4) взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; 5) визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; 6) встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; 7) розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; 8) реконструкцію існуючої забудови та територій; 9) збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; 10) створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; 10-1) створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; 11) проведення моніторингу забудови; 12) ведення містобудівного кадастру; 13) здійснення контролю у сфері містобудування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Згідно з ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю, яке зокрема, здійснюється шляхом планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях, відноситься серед інших суб`єктів владних повноважень і до компетенції органів місцевого самоврядування.

Положеннями ст. 8 цього Закону встановлено, що планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Виходячи з наведених норм, суд встановлює, що генеральний план населеного пункту як містобудівна документація місцевого рівня є саме інструментом державного регулювання планування територій, яке здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 року № 290 затверджено Порядок розроблення містобудівної документації (далі Порядок № 290), розділ ІV якого регламентує порядок розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні.

Згідно із ст. 17 Закону, п. 4.11. Порядку № 290 генеральні плани населених пунктів та зміни до них затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до ч. 8 ст. 17 Закону строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Зокрема, як вже вказувалося вище, згідно із ч. 1 ст. 16 Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до п. 4.3. Порядку № 290 замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є:

- при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;

- при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Згідно із п. 4.4. Порядку замовник розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні та внесення змін до неї визначає джерела фінансування розроблення містобудівної документації та організовує її розроблення.

Відповідно до 4.5. Порядку генеральний план населеного пункту та план зонування території розробляється суб`єктами господарювання, які мають в своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат.

Виходячи з наведених положень законодавства України, сам по собі факт необхідності розроблення та затвердження генерального плану міста, не може заперечуватись будь-ким, адже вимога його затвердження прямо визначена у законодавстві та виконання таких вимог покладено на виконавчий комітет як на замовника проекту та міську раду, як колегіальний орган який затверджує проект.

Виходячи з положень законодавчих приписів у сфері регулювання містобудівної діяльності повноваження міської ради з планування території на місцевому рівні, в тому числі затвердження містобудівної документації відповідного змісту, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією міської ради.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши уповноважені органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав їм певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади або орган місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. На цьому наголошено й у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2018 року у цій справі, яке набрало законної сили.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позовні вимоги ОСОБА_5 .В. передбачають втручання в діяльність суб`єктів владних повноважень Одеської міської ради, як колегіального органу, який приймає рішення голосуванням. Проте таке втручання в діяльність щодо встановлення яке саме рішення цей орган повинен прийняти - є протиправним, та безумовно вказує на безпідставність позовних вимог.

Законодавство не передбачає можливості внесення змін до генерального плану міста або до іншої містобудівної документації в судовому порядку поза встановленою процедурою. Закон чітко визначає перелік суб`єктів, які мають право вирішувати питання щодо внесення змін до генерального плану міста та суд до цих суб`єктів не належить.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та мету позову, заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання Одеської міської ради та Виконкому ОМР прийняти конкретні рішення є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому таки вимоги задоволенню не підлягає.

Крім того, виходячи з вище викладеного суд визнає, що позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 , Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича є необґрунтованими та безпідставними, зазначені відповідачі не є належними по справі.

Також суд враховує, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI «Про затвердження Генерального плану м. Одеси» ( далі Рішення) залишена без розгляду ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 року, залишеною без змін за наслідками апеляційного та касаційного перегляду згідно із ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд від 05.04.2018 року та ухвалою Верховного Суду від 31.05.2018 року відповідно, а інші позовні вимоги у справі що розглядаються фактично є похідними від цієї вимоги. Викладене вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, що також є підставою відмови у позові.

Враховуючи що судом апеляційної інстанції у цій справі в ухвалі від 20.02.2019 року обґрунтовано залишено без розгляду позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невнесення змін до проекту Генерального плану м. Одеси, передбачених рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року та щодо непроведення екологічної експертизи проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI, адже з ними позивач звернулась лише 26.09.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку.

Таким чином, в судовому порядку не визнавалась протиправною відповідна бездіяльність. Водночас, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно, обов`язковою умовою прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії повинна бути визнана в судовому порядку його протиправна бездіяльність.

Як вбачається, заявлені позовні вимоги з приводу відповідної бездіяльності залишені без розгляду, що, з огляду вищенаведені правові приписи, унеможливлює задоволення позовних вимог про зобов`язання вчинити дії, що випливають з такої бездіяльності.

Суд вказує, що виходячи зі змісту позовних вимог, ані Одеський міський голова ОСОБА_4 , ані безпосередньо заступник начальника управління архітектури та містобудування Одеської міської ради ОСОБА_6 не є належними відповідачами у справі згідно із заявленими позовними вимоги, тому що вони згідно із законодавством не мають відповідних повноважень на вчинення дій, щодо яких заявлені позовні вимоги, які розглядаються судом.

Натомість, внесення змін до будь-яких актів Одеської міської ради, які вона приймає, видає у відповідності до статей 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», можливе лише самою Одеською міською радою, що може виступати у справі відповідачем за відповідними позовними вимогами.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону територія частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Таким чином, генеральний план населеного пункту безпосередньо не визначає цільове призначення земельної ділянки, не змінює його, не відносить земельні ділянки до певних категорії та видів земель чи відповідних територій, не включає земельні ділянки до меж відповідних територій, не визначає та не встановлює жодного статусу земельної ділянки, а згідно із Законом визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, що повністю спростовує підстави позову та вказує на неможливість задоволення позовних вимог, які суперечать законодавству про містобудівну діяльність.

Суд вказує, що положення ч. 1 ст. 50 Закону України «Про охорону земель» не регулюють відносини по затвердженню проекту Генерального плану, а змістом затвердженого проекту не передбачено вилучення (викуп) земель історико-культурного призначення для інших потреб та здійснення антропогенного впливу на такі землі.

Викладене спростовує доводи позивача про те, що нібито згідно із Рішенням ОМР Про затвердження Генерального плану відбулося віднесення відповідної земельної ділянки до території житлово-громадської забудови, громадських центрів та окремих об`єктів обслуговування та зміна її цільового призначення, адже вирішення цих питань регулюється земельним законодавством у встановленому порядку, а не генеральним планом міста.

Аналогічну позицію займає й судова практика (постанова Вищого господарського суду України від 25.01.2005 року у справі № 41/646-38/206, ухвала Вищого адміністративного суду України від 28.03.2017 року у справі № 522/14346/15-а (номер справи у суді касаційної інстанції К/800/7856/16, К/800/7603/16).

Суд погоджується з аргументованою позицією представника відповідачів, що затверджений Генеральний план населеного пункту за своїм змістом не передбачає будь-яких містобудівних перетворень, а лише визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, без прив`язки до конкретних планувальних, архітектурних, конструктивних, технічних, технологічних вирішень, і ним безпосередньо не унормовано конкретні містобудівні перетворення, про що помилково вказує позивач.

Питання можливого здійснення містобудівних перетворень на території «Аркадія», про яку вказує позивач, знаходиться поза межами предмету доказування у справі з огляду на зміст позовних вимог, що розглядаються.

У свою чергу, реалізація конкретних проектів будівництва (реконструкції, реставрації, земляних робіт, ландшафтних перетворень) в межах тієї чи іншої території, які можуть мати вплив на стан об`єкта культурної спадщини, не відносяться до проектної документації Генерального плану міста та його затвердження Одеською міською радою.

Виходячи з положень пп. 5.5.2. ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» (далі ДБН Б.1.1-15:2012) «План існуючого використання території» виконують на картографічній основі згідно з 4.13. На «Плані існуючого використання території» та пп. 5.5.5. ДБН Б.1.1-15:2012 «Генеральний план (основне креслення)» (далі основне креслення) виконують з урахуванням «Плану існуючого використання території», та Генеральний план міста не є проектною документацією щодо будівництва, реконструкції і розширення об`єктів, а є містобудівною документацією. Питання ж правомірності відповідних будівельних робіт на території «Аркадії», про яку вказує позивач, знаходиться поза межами предмету спору у справі.

Суд приймає до уваги, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2018 року у цій справі, яке набрало законної сили, вже відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб Одеського міського голови Труханова Геннадія Леонідовича, Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата ОСОБА_3 з внесення змін до проекту Генерального плану м. Одеси, що пройшов громадські слухання в травні-вересні 2013 року, в частині зміни позначення території комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької з «Території зелених насаджень загального користування» на «Територію житлово-громадської забудови, громадських центрів і окремих об`єктів обслуговування», та суд вже відхилив підстави позову щодо таких позовних вимог, які є аналогічними підставам позовних вимог щодо зобов`язання внести зміни до проекту Генерального плану м Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI, відновити первісне позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування».

Таким чином, суд фактично вже встановив та визнав необґрунтованими та відхилив підстави позовних вимог про визнання протиправними дій органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Це відноситься і до процедури громадських слухань.

Додатково суд вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року № 555 затверджено Порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні (далі Порядок). Порядок визначає механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій (далі містобудівна документація) (п. 1 Порядку).

Так, згідно із п. 2 Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проектах містобудівної документації здійснюється під час розроблення відповідних проектів містобудівної документації. Отже, громадські слухання є складовою процесу розроблення містобудівної документації, яка може доопрацьовуватися увесь час до її затвердження, що відповідає законодавству.

Законодавством не передбачено, що громадські слухання стосовно проектів містобудівної документації повинні проводитися після кожного доопрацювання, адже у такому випадку нівелюється уся сутність результатів розгляду зауважень та пропозицій громадськості.

При цьому, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради відповідно до вимог законодавства у травні-червні 2013 року провело процедуру громадських слухань за проектом нового Генерального плану м. Одеси, доопрацьованого за зауваженнями громадськості, висловленими в період громадських слухань з 02.03.2012 року по 02.04.2012 року, встановивши строк для подання пропозицій до 05.06.2013 року включно (оголошення з офіційного веб-сайту Одеської міської ради за посиланням http://omr.gov.ua/ru/announce/50538/).

Відповідно до п. 3 Порядку сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забезпечують, зокрема, узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками проектів містобудівної документації через погоджувальну комісію (у разі її утворення).

Відповідно до п. 11 Порядку у разі наявності пропозицій громадськості, рішення про врахування яких розробник і замовник не можуть прийняти самостійно або мають місце спірні питання, особи, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, повідомляють про це відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття останнім рішення щодо утворення погоджувальної комісії (далі комісія).

Згідно із ч. 8 ст. 21 Закону для розгляду спірних питань, що виникають у процесі громадських слухань, може утворюватися погоджувальна комісія.

Відповідну погоджувальну комісію було створено, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами. На засіданнях погоджувальної комісії розглядалися усі спірні питання, за якими приймалися відповідні рішення.

При цьому, згідно з п. 15 Порядку урегульовані комісією спірні питання між сторонами є підставою для внесення змін до проекту містобудівної документації.

Втім, відповідно до ч. 8 ст. 21 Закону урегульовані погоджувальною комісією спірні питання між сторонами або прийняті відповідним органом місцевого самоврядування рішення є підставою для внесення змін до проекту відповідної документації.

Листом управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.04.2018 року № 01-11/1443 підтверджується, що пропозиція, передбачена пунктом 12 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси, врахована не була з огляду на таке: «Обмеження руху транспорту на міському рівні відноситься до компетенції ДАІ. Дана пропозиція не відноситься до матеріалів генерального плану й може бути розглянута в «Схемі організації руху транспорту та пішоходів» (з урахуванням влаштування велосипедних доріжок). Водночас, слід зазначити, що ефект зменшення інтенсивності руху транспорту в межах історичного ареалу міста неодмінно дасть передбачене в генплані створення нових ділових центрів «Одеса-сіті» (в районі залізничного вокзалу) та «Пересип», а основними функціями історичного центру визначені культурні і туристичні».

Крім того, у листі управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.04.2018 року № 01-11/1443 наведено, що пропозиція, передбачена пунктом 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси, врахована частково з огляду на таке: «По площадці «Центр» (таблиці № 8-1 та № 8-2) обсяги житлового фонду зменшені. На території реконструкції існуючої житлової забудови генеральним планом передбачається тільки заміна непридатного та малоцінного фонду в існуючих обсягах. Нове житлове будівництво передбачається на території промислових, комунально-складських та інших об`єктів для забезпечення комфортних умов проживання мешканців непридатного та малоцінного фонду при дотриманні вимог ДБН 360-92** щодо охорони історичного середовища Том 4_с. 73, 74».

Таким чином, суд визнає, що урегульовані комісією спірні питання між сторонами є підставою для внесення змін до проекту містобудівної документації, але виходячи з повноважень остаточне рішення щодо змісту містобудівної документації приймає міська рада як колегіальний орган, рішення якої і є підставою внесення змін до проекту відповідної документації. Оцінка дій міської ради, не входить до предмету спору по вимогам які залишилися на розгляді суду.

Окрім того, Вищий адміністративний суд України, вирішуючи спір безпосередньо про визнання протиправним та скасування в частині рішення Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI «Про затвердження Генерального плану міста Одеси» в адміністративній справі № 522/14346/15-а у постанові від 28.03.2017 року також зробив висновок, що всі зауваження з приводу містобудівної документації підлягають обов`язковому розгляду, проте не обов`язковому врахуванню розробником та замовником містобудівної документації. Наявність певних обґрунтовано неврахованих зауважень не є перешкодою для подальшого розгляду та затвердження такої містобудівної документації.

Суд вказує, що участь розробника проекту містобудівної документації у процесі її розроблення, обговорення, доопрацювання (зміни) прямо передбачена законодавством.

Так, згідно із п. 1.5. Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 року № 290 (далі Порядок № 290), розробник містобудівної документації, серед іншого, розробляє містобудівну документацію або вносить до неї зміни відповідно до вимог державних будівельних норм, державних стандартів; бере участь у розгляді архітектурно-містобудівною радою відповідного рівня та сесією відповідної ради розробленої ним містобудівної документації.

Оцінка дій Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя», під час розроблення проекту Генерального плану м. Одеси, а також його доопрацювання, не стосуються предмету спору у справі.

Історико-архітектурний опорний план, проект зон охорони пам`яток, визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Одеси» розроблений Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень (м. Київ) у 2007 році і затверджений наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008р. №728/0/16-08, є складовою Генерального плану м Одеси. Так, зокрема, відповідно до Тому 1 «Сучасний стан. Проблеми і пріоритети розвитку міста» (арх. № 91052) Пояснювальної записки Генерального плану міста Одеси в якості вихідних даних використана науково-дослідна робота: «Історико-архітектурний опорний план, проект зон охорони пам`яток, визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Одеси» (розробник: НДІ пам`яткоохоронних досліджень, м. Київ, 2007 р.), затверджена наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. №728/0/16-08, яка після затвердження генплану стає його складовою частиною.

У розділі 12 «Збереження та охорона історико-культурної спадщини» Основних положень (арх. № 91057) Генерального плану міста Одеси наведено: «Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року № 878 місто Одесу занесено до Списку історичних населених місць України.

В проекті генерального плану м. Одеси використана в якості вихідних даних і розглядається як його складова частина науково-дослідна робота: «Історико-архітектурний опорний план, проект зон охорони пам`яток, визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Одеси», розроблена Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень (м. Київ) у 2007р., і затверджена наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. № 728/0/16-08». Тотожна інформація міститься й у Томі 4 «Територіальний розвиток і архітектурно-планувальна організація території. Житлове будівництво. Система громадського обслуговування» (арх. № 91055) Пояснювальної записки Генерального плану міста Одеси.

Посилання на Історико-архітектурний опорний план, проект зон охорони пам`яток, визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Одеси», розроблений Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень (м. Київ) у 2007 році і затверджений наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року № 728/0/16-08 як складову частину Генерального плану міста Одеси містять й інші його положення.

Про те, що історико-архітектурний опорний план м. Одеси є складовою частиною Генерального плану м. Одеси, вказано й у листі управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 06.04.2015 року № 01-13/106/о.

При цьому, суд враховує, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2018 року у цій справі вже відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 , Одеську міську раду, Виконавчий комітет Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, включити до складу Генерального плану м Одеси історико-архітектурний опорний план, розроблений згідно з чинним законодавством України, прийшовши до законного та обґрунтованого висновку, що вказаний історико-архітектурний опорний план м. Одеси є складовою частиною Генерального плану м. Одеси.

Так, згідно з ч. 12 ст. 17 Закону експертизі містобудівної документації на місцевому рівні підлягають виключно генеральні плани міст. Порядок проведення експертизи визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року № 548 затверджений Порядок проведення експертизи містобудівної документації (далі Порядок № 548), що визначає механізм проведення експертизи містобудівної документації (далі експертиза).

Згідно із п. 3 Порядку № 548 експертиза генеральних планів міст проводиться організаціями незалежно від форми власності, що провадять діяльність з розроблення містобудівної документації та мають у своєму складі експертів, які отримали кваліфікаційний сертифікат.

З листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.04.2018 року № 01-11/1443 вбачається, що експертиза проекту Генерального плану м. Одеси виконувалась державним підприємством «Укрдержбудекспертиза» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року № 548, яка не містить вимог щодо проведення окремої екологічної експертизи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про екологічну експертизу» (у редакції, чинній на дату проведення експертизи та прийняття рішення Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI) здійснення державної екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про екологічну експертизу» (у редакції, чинній на дату проведення експертизи та прийняття рішення Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VI) державній екологічній експертизі підлягають проекти генеральних планів населених пунктів, схем районного планування.

Судом встановлене, та не спростоване представником відповідача, що екологічна експертиза проекту Генерального плану не була проведена, що на думку суду не відповідає нормам вказаного Закону. Але, суд раніше дійшов висновку, що позивачем не доведене порушення її прав цією бездіяльністю виконкому ОМР, як замовника Генерльного плану, та зазначена бездіяльність не входить до предмету спору. Також суд раніше встановив, що позивачем не доведені підстави звернення до ОСОБА_4 з вимогами про «забезпечення ним здійснення органами місцевого самоврядування да посадовими особами передбачених законом дій», та визнав що ОСОБА_4 є не належним відповідачем.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог про - зобов`язання ОСОБА_4 , Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, внести зміни до проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VІ, - відновити первісне позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» та вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування»;

- зобов`язання ОСОБА_4 , Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, заступника начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради Касімова Марата Міргазіяновича в межах компетенції та в порядку, передбаченому законом, внести зміни до проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року №6489-VІ, передбачені рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу №15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси від 23.08.2013 року;

- зобов`язання ОСОБА_4 в межах компетенції, встановленої законом, забезпечити дотримання законодавства України в сфері містобудівної діяльності органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, а саме забезпечити здійснення ними передбачених законом дій, необхідних для: 1. внесення змін до проекту Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року № 6489-VІ, що полягають у відновленні первісного позначення ділянки комплексної охоронної зони курорту Аркадія в межах центральної алеї парку «Аркадія» і вул. Генуезької, як «Території зелених насаджень загального користування»; 2. внесення змін, передбачених рішеннями погоджувальної комісії з проекту Генерального плану м. Одеси, зафіксованими пунктами 12 та 13 протоколу № 15 засідання погоджувальної комісії громадських слухань з проекту Генерального плану м. Одеси; 3. включення до складу Генерального плану м. Одеси історико-архітектурного опорного плану, розробленого відповідно до чинного законодавства України; 4. проведення екологічної експертизи проекту Генерального плану м. Одеси відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2019 року

Суддя А.В. Науменко

09.10.19