Справа № 9901/473/19
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №9901/473/19

адміністративне провадження №П/9901/473/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Саприкіної І. В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

28 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із позовною заявою до Президента України, у якій просив:

- зобов`язати Президента України утриматись від бездіяльності щодо виконання ним договірних відносин між позивачем та Президентом України в розумінні ст. 104 Конституції України, ст. 8, 3, 19, 21-24, 27, 28, 31, 68 Конституції України (як гарантом Конституції України (зокрема конституційного права позивача) та законів України), в розумінні п. 2 ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України);

- зобов`язати Президента України гарантувати ОСОБА_1 його конституційне право у виборчому процесі;

- зобов`язати Президента України виконати невчинену дію особисто (обов`язок гаранта не делегується) розглянути матеріали Вищої ради правосуддя щодо внесення Президентові України подання про призначення п`яти суддів від 20 серпня 2019 року, зокрема до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, де працювала суддя Гашук Катерина Володимирівна;

- зобов`язати Президента України виконати невчинену дію особисто (обов`язок гаранта не делегується) розглянути питання щодо направлення на додаткову ретельну перевірку матеріалів колишньої судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя для належної оцінки ознак порушення присяги судді при розгляді справ;

- зобов`язати Президента України за наслідками розгляду питання щодо направлення на додаткову ретельну перевірку матеріалів колишньої судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя для належної оцінки ознак порушення присяги судді при розгляді справ надати позивачу мотивовану Законом відповідь у відповідності до розуміння ст. 40 Конституції України, а не посадовців апарату Президента України, (обов`язок гаранта не делегується) за особистим підписом Президента України.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 160, 161 КАС України, а саме: відсутні будь-які доводи стосовно допущення конкретним суб`єктом владних повноважень порушень закону під час здійснення ним владних управлінських функцій щодо позивача; не зазначено у чому саме полягає порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 відповідним суб`єктом. Крім того, позивачем не було сплачено судовий збір за подання позовної заяви і не надано документів, які б підтверджували підстави звільнення його від сплати судового збору.

На виконання вимог цієї ухвали, 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву з обґрунтуванням позову та клопотання про звільнення його від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним становищем.

Аналізуючи вищезазначене, суд зазначає наступне.

Нормами КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 5 цього Кодексу передбачено право кожної особи, яка вважає, що її право порушене, звернутися до суду за його захистом.

Дослідивши аргументи позивача, викладені у його заяві, суд вважає за необхідне зазначити, що обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зводяться до його незгоди з діями та рішеннями судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 , при цьому будь-яких доводів стосовно порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку Президента України ним не зазначено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки ухвали Верховного Суду від 03 вересня 2019 року стосовно надання доводів допущення конкретним суб`єктом владних повноважень порушень закону під час здійснення ним владних управлінських функцій щодо позивача.

Також суд звертає увагу, що повноваження адміністративних судів щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати визначені статтею 133 КАС України, за змістом ч. 1 цієї статті суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Наведені положення процесуального закону дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.

Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

На підтвердження скрутного становища позивач надав лист Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27 лютого 2019 року № 55/зп/56/зп/04-36-13-01-11.

Проте суд звертає увагу, що вказаний лист не є належним документом, який підтверджує підстави звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки стосується даних про сплату податку з доходів фізичних осіб Громадським формуванням з охорони громадського порядку «Екологічний патруль». Будь-яких інших доказів (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України, довідку з Пенсійного фонду України) позивачем до суду надано не було.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 03 вересня 2019 року стосовно належного обґрунтування порушення його прав, свобод та інтересів з боку відповідача та сплати судового збору, що в силу вимог ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Поряд з цим, суд зазначає, що згідно із ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. 22, 169, 241, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя І. В. Саприкіна