Справа № 420/2912/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2912/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Сидорівського С.А.,

представника відповідача: Ковальчук В.М.,

третьої особи: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_2 до Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення №350943 та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 350943 від 12.02.2013 року про реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з відкриттям у Державному реєстрі прав розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 , номер запису про право власності 139743, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О.;

скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 , номер запису про право власності 139743.

Ухвалою від 16.05.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

24.05.2019 року (вх. № 18688/19) позивачем до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи за його відсутністю.

03.06.2019 року (вх. № 19766/19) представником відповідача - Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до канцелярії суду подано клопотання про приєднання письмових доказів.

10.06.2019 року (вх. № 20760/19) позивачем до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи за його відсутністю.

20.06.2019 року (вх. № 22075/19) представником відповідача - Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою від 02.07.2019 року Одеським окружним адміністративним судом залучено Головне територіальне управління юстиції в Одеській області до участі у справі, як другого відповідача у справі та залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до участі у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.

15.07.2019 року (вх. № 25215/19) представником відповідача - Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника.

15.07.2019 року (вх. № 25248/19) позивач до канцелярії суду подано заяву про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та розгляд справи за його відсутністю.

22.07.2019 року (вх. № ЕП/5423/19) представником відповідача - Головного територіального управління юстиції в Одеській області до канцелярії подано клопотання про заміну неналежного відповідача.

24.07.2019 року (вх. № 26666/19) представником відповідача - Головного територіального управління юстиції в Одеській області до канцелярії подано клопотання про заміну неналежного відповідача.

29.07.2019 року (вх. № ЕП/5609/19) представником відповідача - Головного територіального управління юстиції в Одеській області до канцелярії подано відзив на позовну заяву.

20.08.2019 року (вх. № 29900/19) представником відповідача - Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою від 28.08.2019 року Одеським окружним адміністративним судом розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

25.09.2019 року (вх. № 34778/19) представником відповідача - Головного територіального управління юстиції в Одеській області до канцелярії подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових пояснень та закриття підготовчого судового засідання за відсутністю представника.

Ухвалою від 25.09.2019 року Одеським окружним адміністративним судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

20.09.2019 року (вх. № 33992/19) представником відповідача - Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до канцелярії суду подано відзив на адміністративний позов.

03.10.2019 року (вх. № ЕП/7348/19) представником відповідача - Головного територіального управління юстиції в Одеській області до канцелярії подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

16.10.2019 року (вх. № 37646/19) представником відповідача - Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника.

18.10.2019 року (вх. № 382609/19) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання письмових доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі №1510/7364/12 внесено виправлення до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р., яким за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ? частину квартири АДРЕСА_1 та припинено право власності останньої на вказану частину. Відтак, зумовлена необхідність внесення змін до відомостей у розділ, відкритий приватним нотаріусом Ізмаїльського нотаріального округу Гончаровою О.С., зокрема щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером № 106 та закриття розділу, відкритого державним реєстратором Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О. на підставі рішення №350943 від 12.02.2013 р. На теперішній час відкрито два розділи на один і той же об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, враховуючи ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі №1510/7364/12, якою внесено відповідні виправлення до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р., станом на теперішній час такого об`єкта нерухомості як квартира у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , не існує, а належним є житловий будинок № АДРЕСА_2 та відповідно його частки.

Від Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшов відзив на позов (вх. № ЕП/5609/19 від 29.07.2019р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що діями чи бездіяльністю зазначеного відповідача не порушувались права та законні інтереси позивача. З урахуванням п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 99 від 11.02.2016р. «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» ліквідовано як юридичну особу публічного права Реєстраційну службу Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, державним реєстратором якого прийнято оскаржуване рішення. Відповідач не є правонаступником вказаної юридичної особи. Разом з тим, акцентовано увагу, що позивачем не наведено чим саме порушено процедуру державної реєстрації прав при прийнятті оскаржуваного рішення з боку державного реєстратора Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О.

Від Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради надійшов відзив на позов (вх. № 33992/19 від 20.09.2019р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення та до теперішнього часу державний реєстратор Сефер І.О. не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Станом на момент прийняття вищевказаного рішення спірні правовідносини було врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. № 1952-IV у редакції, що діяла з 01.01.2013р. та з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015р. № 834-VIII та деяких інших законодавчих актів щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідач є органом, віднесеним до організаційної системи державної реєстрації прав. З урахуванням приписів ч.1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. № 1952-IV, до компетенції, зокрема, виконавчих комітетів міських рад тощо, було віднесено функції зі зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, проте наявність таких повноважень не тягне за собою виключної відповідальності за всі вчинені будь-якими реєстраторами реєстраційні дії.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином та завчасно, направив клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Третя особа залишила вирішення позовних вимог на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_2 Одеському окружному адміністративному суду.

Судом встановлено, що Ізмаїльським міським бюро технічної інвентаризації було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_6 від 12.05.1993р. на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на 3/9 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р. у справі № 1570/7364/12 за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ? частину квартири АДРЕСА_1 та припинено право власності останньої на вказану частину.

14.02.2013р. державними реєстратором Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О. зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , з відкриттям розділу (індексний номер рішення № 350943 від 12.02.2013р.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна .

Розпорядженням Ізмаїльського міського голови Одеської області № 57р від 19.02.2016р. перейменовано вулиці, АДРЕСА_19 .

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.12.2017р. державним реєстратором - приватним нотаріусом міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на 2/9 частин житлового будинку з наддвірними спорудами АДРЕСА_2 з відкриттям відповідного розділу (індексний номер рішення 38691556 від 13.12.2017р.), реєстраційний номер нерухомого майна 106.

Державним реєстратором - приватним нотаріусом міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. було відкрито розділ та зареєстровано як об`єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_20 , з такими складовими: літ. «А» - житловий будинок, літ. «Б- літня кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Д» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, наддвірні споруди 1-5.

Посилаючись на те, що за позивачем зареєстровано право власності на квартиру у вказаному житловому будинку без зазначення належних йому часток господарських будівель та наддвірних споруд, позивач звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про виправлення описки у судовому рішенні

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 внесено виправлення до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р. шляхом зазначення «квартира № 3 , що складає 3/9 частки житлового будинку АДРЕСА_9 замість «квартира № 3»; « 1/2 частина квартири № 3 , що складає 3 /18 часток житлового будинку АДРЕСА_9 » замість « 1/ 2 частина квартири № 3 ».

У квітні 2019р. позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо приведення у відповідність відомостей Державного реєстру прав щодо належного йому майна шляхом реєстрації права власності на 3/18 часток житлового будинку з наддвірними спорудами та господарськими будівлями №АДРЕСА_2 .

Рішенням № 46348500 від 08.04.2019р. позивачу відмовлено у проведенні реєстрації вищезазначених змін у зв`язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема, подана ухвала суду від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 про виправлення типу об`єкта з квартири на житловий будинок, а також зі зміною частки, що не дає можливим у зв`язку з тим, що зазначено у даній ухвалі одночасно вважати вірним на ? частини квартири та 3/18 частки житлового будинку. Окрім того, на той же об`єкт майна відкрито два розділи, що унеможливлює проведення реєстрації права власності.

Позивач, наголошуючи на необхідності внесення змін до розділу, відкритого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С., зокрема, щодо об`єкта з реєстраційним номером 106, шляхом доповнення відомостей про реєстрацію за ним права власності на 3/18 частин цього будинку та закриття розділу, відкритого державним реєстратором Сефер І. О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 350943 від 12.02.2013 р., звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 1 липня 2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

За приписами ч.2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Згідно п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р. у справі № 1570/7364/12 за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ? частину квартири АДРЕСА_1 та припинено право власності останньої на вказану частину.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , з відкриттям розділу (індексний номер рішення № 350943 від 12.02.2013р.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 .

Проте, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 внесено виправлення до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р. шляхом зазначення «квартира № 3 , що складає 3/9 частки житлового будинку АДРЕСА_9 замість «квартира № 3» ; « 1/2 частина квартири № 3 , що складає 3 /18 часток житлового будинку АДРЕСА_9 » замість « 1 / 2 частина квартири № 3 ».

Позивач, посилаючись на вищенаведене судове рішення, зробив акцент на тому, що у даному разі такий тип нерухомого майна як «квартира» перестав існувати, а належним об`єктом нерухомого майна є житловий будинок, в зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню в зв`язку з його протиправністю

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо порушення державним реєстратором Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О. процедури проведення державної реєстрації прав та допущення технічної помилки при проведення оскаржуваної реєстрації, оскільки останній її проводив на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р. у справі № 1570/7364/12, яким за ОСОБА_2 було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме на ? частину квартири АДРЕСА_1 та припинено право власності останньої на вказану частину. Очевидно, що на час прийняття оскаржуваних рішення та проведення реєстрації ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 ще не було. Відтак, вимоги позивача в частині протиправності оскаржуваних дій та рішення не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Між тим, підлягає врахуванню той факт, що з урахуванням ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2012р. вважається «квартира № 3, що складає 3/9 частки житлового будинку АДРЕСА_9 замість «квартира № 3» ; « 1/2 частина квартири № 3 , що складає 3 /18 часток житлового будинку АДРЕСА_9 » - замість « 1/2 частина квартири № 3 ».

З матеріалів справи встановлено, що позивачем здійснювалась спроба провести реєстрацію права власності на 3/18 часток житлового будинку з наддвірними спорудами та господарськими будівлями №АДРЕСА_2 , однак рішенням № 46348500 від 08.04.2019р. позивачу відмовлено у проведенні реєстрації вищезазначених змін у зв`язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема зроблено посилання на те, що подана ухвала суду від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 про виправлення типу об`єкта з квартири на житловий будинок та зі зміною частки, містить зазначення одночасно вважати вірним на ? частини квартири та 3/18 частки житлового будинку. Окрім того, на той же об`єкт майна відкрито два розділи, що унеможливлює проведення реєстрації права власності.

Зазначене свідчить про те, що наявність оскаржуваних рішення та державної реєстрації прав на нерухоме майно створюють перешкоди в реалізації позивачем права належним чином провести реєстрацію належного йому нерухомого майна.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2018р. у справі № 1510/7364/12 набрала законної сили та відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України підлягає обов`язковому виконанню.

За приписами ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З`ясовуючи наявність підстав для задоволення позову, суд виходить із того, що оскаржуване рішення призводить до порушення статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», а саме право на мирне володіння особою своїм майном, що також є невід`ємним правом на повагу до своєї власності.

Так, відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном.

Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке втручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976).

Як відзначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприяття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону № 1952-IV у чинній редакції, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону № 1952-IV Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невідємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується (ч.2 ст.26 Закону № 1952-IV).

Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р., для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

За приписами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У разі встановлення протиправності дій суб`єкта владних повноважень у суду виникає обов`язок відновити порушене право особи, зумовлене цими протиправними діями, шляхом, який максимально спрямований на захист права особи, право якої порушене, та на відновлення законного становища.

Таким чином, враховуючи, що за приписами ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, зокрема, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде часткове задоволення позовних вимог шляхом: скасування рішення № 350943 від 12.02.2013 року про реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з відкриттям у Державному реєстрі прав розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 , номер запису про право власності 139743, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О.; скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме реєстрації права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 , номер запису про право власності 139743.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_21 ; реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ) до Відділу державної реєстрації та надання інформації з Державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради (місцезнаходження: просп. Суворова, 62, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600; ), Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 34, м. Одеса, 65007, ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_17 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_18 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення №350943 та скасування державної реєстрації - задовольнити частково.

Скасувати рішення № 350943 від 12.02.2013 року про реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з відкриттям у Державному реєстрі прав розділу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна НОМЕР_1 , номер запису про право власності 139743, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Сефер І.О.

Скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , номер запису про право власності 139743.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.10.2019р.

Суддя О.М. Тарасишина

.