Справа № 826/5006/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Справа № 826/5006/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Ганечко О.М., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 09.02.2018 р. № 000011 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розміщена позивачем та виявлена відповідачем спеціальна конструкція є рекламною вивіскою і вважається зовнішньою рекламою та потребує отримання дозволу на її розміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване ним у цій справі рішення про накладення штрафу прийнято відповідачем за те, що ТОВ «Споживчий центр» не надало документів про вартість реклами, а не її розміщення, а також, що вони надавали відповідачу з цього приводу відповідні пояснення, що такі документи не були подані товариством, оскільки воно не понесло витрати на розміщення реклами і виявлений щит не є рекламою в розумінні чинного законодавства.

При цьому, в обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на висновки Верховного Суду у справі № 323/1766/17.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на тому, що позивачем порушено вимоги законодавства про рекламу, у зв`язку з чим його притягнуто до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Споживчий центр» () здійснює господарську діяльність, зокрема, у приміщенні за адресою: м. Харків, вул. Камська, 2.

На фасаді вказаного приміщення позивачем розміщено щит (рекламна конструкція) розміром 3.50 х 1.50 з інформаційним полем «ШвидкоГроші».

ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві на адресу позивача було скеровано вимогу від 06.10.2017 р. № 06.1/13294 про надання документів, а саме: письмових пояснень, затвердженого макету рекламного сюжету (вартість виготовлення та документальне підтвердження вартості виготовлення та розповсюдження реклами за період до 1 року з моменту отримання даної вимоги (договори з рекламодавцем, акти виконаних робіт тощо). Зазначеною вимогою також повідомлено, що представнику позивача необхідно з`явитися за адресою Головного управління: м. Київ, вул. Дегтярівська, 38-44, каб. 903 у п`ятиденний термін з дня отримання цієї вимоги.

16.11.2017 р. ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві направлено позивачу повідомлення № 14.0/15545 про призначення розгляду справи на 30.11.2017 р.

22.11.2017 р. ТОВ «Споживчий центр» було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи.

14.12.2017 р. відповідачем на адресу ТОВ «Споживчий центр» було направлено лист № 06.1/17090 про призначення розгляду справи щодо порушення вимог законодавства про рекламу при розміщенні спеціальної конструкції з інформаційним полем «Швидко Гроші» за адресою: м. Харків, вул. Камська, 2 на 31.01.2018 р.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 189 ТОВ «Споживчий центр» отримано лист про відкладення розгляду справи на 18.12.2017 р.

14.12.2017 р. головним спеціалістом ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві Лавріненко Д.О. відносно позивача складено протокол про порушення законодавства України про рекламу щодо розміщення зовнішньої реклами (щит на фасаді розміром: 3.50х1.50 за адресою: вул. Камська, 2, м. Харків) з ознаками порушення ч. 1 ст. 16 Закону «Про рекламу» без наявності дозволу від виконавчого комітету Харківської міської ради (рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.07.2017 р. № 460 «Про демонтаж спеціальних конструкцій»).

На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 14.12.2017 р. відповідно до вимог п. 11 «Про порядок накладення штрафів за порушення законодавства України про рекламу», затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 р. № 693, ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві винесено рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 18.12.2016 р.

31.01.2018 р. ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві складено протокол засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу, яким встановлено порушення вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу», оскільки позивачем не надано інформації щодо вартості розповсюдження реклами.

Рішенням від 09.02.2018 р. «Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу» № 000011 на позивача накладено штраф в розмірі 1700,00 грн. за не надання інформації щодо вартості розповсюдження реклами.

Позивач, вважаючи зазначене рішення протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про рекламу» від 03.07.1996 р. № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 693 (далі - Порядок № 693), Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою КМУ від 23.12.2003 р. № 2067 (далі - Правила № 2067).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 270/96-ВР реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 6 статті 9 Закону № 270/96-ВР передбачено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону № 270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

У п.п. 2, 48 Правил № 2067 визначено, що вивіски чи таблична - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов`язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об`єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повніша перевищувати 3 кв. метрів.

У ч. 1 ст. 26 Закону № 270/96-ВР визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 27 Закону № 270/96-ВР на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть: 1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно; 2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами; 3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на: рекламодавців за вчинення дій, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдженої реклами; виробників реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості виготовлення реклами; розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Згідно з п.п. 9-12, 18 Порядку № 693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення.

Протокол розглядається у місячний строк.

За наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.

Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні ч. 7 ст. 8 та ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», оскільки підпадає під визначення «вивіска» чи «табличка».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що виявлена відповідачем вивіска (табличка) «Швидкі Гроші» була розміщена на фасаді першого поверху над вхідними дверима приміщення, яке експлуатується позивачем та не містить індивідуалізації, закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що надається товариством, а тому не є рекламою і не потребує спеціального дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 323/1766/17.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що позивач не повинен був та не міг надати відповідачу інформацію про вартість реклами щодо вказаної вивіски (таблички), яка не є рекламою.

При цьому, посилання відповідача на п.п. 2, 48 Правил № 2067 щодо розмірів вивісок і табличок, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що для визнання вивіски (таблички) рекламним засобом вона повинна відповідати не лише відповідним геометричним розмірам, а й відповідати певним інформаційним критеріям, що були наведені вище (містити заклики до придбання конкретного товару чи отримання послуг, формувати обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що надається товариством тощо), однак вивіска, розміщена на будівлі позивача, таким критеріям не відповідає.

Крім того, перевіряючи оскаржувану постанову від 09.02.2018 р. № 000011, судова колегія також звертає увагу на те, що спірний штраф позивачу нараховано саме за ненадання інформації про вартість реклами, а не за розміщення рекламного засобу за відсутності відповідного дозволу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання вказаної постанови від 09.02.2018 р. № 000011 протиправною та її скасування і задоволення цього адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2019 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до платіжного доручення від 20.03.2018 р. № Р10632 за подання позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. /Т.1 а.с.3/, відповідно до платіжного доручення від 09.07.2019 р. № V30124 за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 2643,00 грн.

При цьому, сплата судового збору у вказаних розмірах відповідає ставкам, встановленим Законом України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

Отже, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат в загальному розмірі: 1762,00 грн. + 2643,00 грн. = 4405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2019 року - скасувати.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняте Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві рішення від 09.02.2018 р. № 000011.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ідентифікаційний код 37356833) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві судові витрати в розмірі 4405,00 (чотири тисячі чотириста п`ять гривен) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 23 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: