Справа № 520/182/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі в частині позовних вимог

21.10.2019 р. справа № 520/182/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника відповідача - Міронова А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо закриття провадження в частині позовних вимог по справі за позовом 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення, стягнення моральної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому:

1) ОСОБА_3 просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 514-1704 на суму 25 000,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача -2 моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача 2 - сплачені судові витрати;

2) ОСОБА_1 :

- стягнути з відповідача на користь позивача -1 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача -1 матеріальну шкоду в розмірі 48912 (сорок вісім тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 27коп.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди вказує на те, що з метою доведення відповідачу незаконності податкового повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 514-1704 на суму 25 000,00 грн. (яке прийнято стосовно дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ), ОСОБА_1 22.12.2015 року прийшов на прийом до замісника начальника ДПІ (відповідача) ОСОБА_5 . В ході бесіди з нею з вказаного приводу, ОСОБА_1 шокувало те, що вона, знаючи незаконність такого рішення прийняла його і не буде його скасовувати. Вказана розмова була зафіксована ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 вказав, що вказана поведінка суб`єкта владних повноважень шокувала його та викликала в нього велике душевне хвилювання, в результаті чого піднявся тиск та ОСОБА_1 було шпиталізовано до «Швидкої допомоги». В подальшому, ОСОБА_1 проходив інтенсивний курс лікування після гіпертонічного кризису, який є наслідком спричиненої відповідачем моральної шкоди. Також, ОСОБА_1 вказав, що неправомірні дії відповідача викликали необхідність перебування його на лікарняному, наслідком чого є втрата ним доходу, необхідність придбання ліків від підвищення тиску, викликаного незаконним податковим повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 514-1704 на суму 25 000,00 грн. (яке прийнято стосовно дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ) та поведінкою відповідача. Посилаючись на вимоги ст. 63 СК України, ОСОБА_1 вважає, що податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 514-1704 стосується і його прав, оскільки транспортний засіб марки LEND ROVER, модель RANGE ROVER, державний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 4999 куб.см., дата реєстрації-24.05.2014 року є спільною сумісною власнітсю і сплата податкового зобов`язання вливає на його права. Вказані обставини змусили ОСОБА_1 звернутись до суду із даним позовом з позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача -1 моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. та матеріальної шкоди в розмірі 48912 (сорок вісім тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 27коп.

Суд зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить висновку, що завданням адміністративного судочинства є розгляд і вирішення спорів про поновлення порушених суб`єктивних прав громадян і організацій у сфері публічно - правових відносин.

Положеннями статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що є справою адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкту. У випадку якщо суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не може вирішуватись адміністративним судом.

Частиною 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеній у постановах від 17.04.2018 р. по справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп18) та від 06.06.2018 р. по справі №804/3509/17 (провадження №11-48апп18), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Частиною 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України імперативно визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що в порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка завдана суб`єктом владних повноважень, лише у разі, якщо такі вимоги поєднані в одному провадженні з вимогами вирішити публічно-правовий спір. Наслідком недотримання вказаних імперативних вимог законодавця є розгляд вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди саме в порядку цивільного або господарського судочинства.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 8, 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У адміністративному позові (а.с. ОСОБА_1 вказав, що спірні правовідносини між ним та Головним управлінням ДФС у Харківській області порядку цивільного або господарського судочинства виникли з приводу відшкодування моральної, матеріальної (витрати на ліки та втрачений дохід, як підприємця) шкоди та відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді, які не є похідними вимогами про визнання бездіяльності, дій та рішень суб`єкта владних повноважень незаконними в рамках даної адміністративної справи №520/3484/19.

Однак, звертаючись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, ОСОБА_1 , всупереч вимог ст. 21 КАС України, не заявляє вимог публічно - правового характеру (як то, вимог про скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправними ді/бездіяльності суб`єкта владних повноважень) в поєднанні з вимогами про стягнення моральної та матеріальної шкоди, що, в свою чергу, виключає наявність публічно - правового спору в розумінні Кодексу адміністративного судочинства.

Відтак, вказаний спір має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Приймаючи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справи і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись зазначеними вище приписами норм діючого законодавства, суд вважає, що провадження у справі №520/3484/19 підлягає закриттю.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз`яснює ОСОБА_6 , що він не позбавлений права реалізувати своє право на захист в частині вимог про відшкодування суб`єктом владних повноважень завданої моральної та матеріальної шкоди шляхом подання окремої позовної заяви до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 238, 240, 243, 248, 250, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по справі № 520/182/19 за позовом 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення, стягнення моральної та моральної шкоди в частині позовних вимог щодо стягнення з Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. та матеріальної шкоди в розмірі 48912 (сорок вісім тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 27коп.

Повернути з Державного бюджету України (з рахунку: 4012 отримувач: УДКСУ у Основ`янському районі м. Харкова, код отримувача: 37999628, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1489 (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять)грн. 12 коп згідно квитанції № 0.0..1 від 23.02.2019 року.

Роз`яснити позивачу - ОСОБА_1 , що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу - ОСОБА_1 , що вказані позовні вимоги підлягають розгляду місцевим судом в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про закриття провадження у справі частині позовних вимог надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 24 жовтня 2019 року.

Суддя Горшкова О.О.