Справа № 320/5700/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 жовтня 2019 року м. Київ № 320/5700/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 17.09.2019 про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого нотаріусом Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області 03.12.2004, вона була власницею квартири під номером АДРЕСА_1 , в якій була зареєстрована з 14.12.2014. Пояснено, що 27.07.2017 ОСОБА_1 продала свою квартиру ОСОБА_3 , з яким досягла домовленості про те, що не буде скасовувати місце своєї реєстрації у зазначеній квартирі, поки не придбає іншу.

При цьому, 06.08.2017 було проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , об`єктом яких була квартири під номером АДРЕСА_1 , а переможцем торгів визначено ОСОБА_2 , який 17.07.2019 отримав свідоцтво про право власності на квартиру та протиправним чином, без згоди позивача, скасував її реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі.

Позивач вважає дії відповідачів щодо скасуванні місця її реєстрації незаконною, на підставі чого, звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

Дослідивши підстави позову та додані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність обставин для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно із пунктом другим частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовими відносинами є ті відносини, що пов`язані з виконанням державою чи територіальними громадами своїх публічних функцій, зокрема, щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина; відносини, в яких домінує публічно-правовий інтерес; відносини, урегульовані нормами публічного права.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження житлом, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач в межах даної справи оскаржує дії відповідачів щодо реєстрації місця проживання та користування зазначеною квартирою, оскільки вважає такі дії незаконними з підстав відсутності рішення суду про позбавлення у неї права користування, а також відсутності її згоди на вчинення таких дій.

Тобто, саме на захист свого права користування житлом ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

За змістом статті 1 Житлового кодексу Української РСР право громадян України на житло є предметом регулювання зазначеного Кодексу.

Отже, наявні всі підстави для висновку, що в основі даного спору перебувають житлові правовідносини, а саме правовідносини щодо користування та розпорядження (зокрема здійснення приватизації) житлом, а відтак носять приватноправовий характер.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, слід дійти висновку про те, що даний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Висновок суду щодо юридичної кваліфікації спірних правовідносин саме як відносин приватноправового характеру та щодо підсудності спорів, що виникають з таких правовідносин, до юрисдикції цивільного судочинства повністю узгоджується з висновками Великої Плати Верховного Суду, наведеними в постанові від 16.05.2018 у справі № 337/2535/17, а також з висновками Колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, наведеними в постанові від 20.06.2018 у справі № 808/6982/15.

Також, ідентична правова позицію висловлена Шостим апеляційним адміністративним судом при розгляді справ №№2340/3178/18 та 640/19894/18.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 24 рішення «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ".

Суд зауважує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 вищезгаданої Конвенції.

Пунктом першим частини першої статті 170 КАС України закріплено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких підстав та з урахуванням того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є приватно-правовими та виникли з житлових правовідносин, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що остання має право звернутися з вказаним позовом, відповідно до вимог частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, до відповідного місцевого загального суду.

Керуючись ч.3 ст.19, ст.ст. 170, 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.