Справа № 540/426/19
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/426/19

Суддя першої інстанції: Василяка Д.К.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Херсон

Повний текст судового рішення складений 06.05.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (ліквідаційна комісія) про стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

05.03.2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (ліквідаційна комісія) про стягнення грошового забезпечення за період з 09.02.2017р. по дату винесення судового рішення у справі в розмірі 104386,33грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2019р. стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.06.2017р. по 06.05.2019р. в розмірі 14448,18грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03.08.2004р. по 06.11.2015р. проходила службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 06.11.2015р. № 428 о/с ОСОБА_1 звільнено за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з органів внутрішніх справ.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01.04.2016р. у справі №821/3743/15-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016р, наказ УМВС від 06.11.2016 №428 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 скасовано та поновлено ОСОБА_1 на попередній посаді. Зобов`язано ГУНП України в Херсонській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади в поліції. /а.с.9-11/

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 15.09.2016 р. №23о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС з 06.11.2015р.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 08.02.2017р. №3о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, за відсутності можливості подальшого використання на службі та у зв`язку з не переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р., залишеною в силі постановою Верховного Суду від 21.01.2019р. у справі №821/861/17 визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 08.02.2017р. №3о/с в частині звільнення через скорочення штатів капітана міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС. Поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС з 08.02.2017р. та стягнено з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2017р. по 26.06.2017р. в сумі 1981,83грн. /а.с.51-59/

Слід зазначити, що згідно з п.30 постанови Верховного Суду від 21.01.2019р. у справі №821/861/17 позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2017р. по 26.02.2017р. в сумі 1981,83грн. не були предметом касаційного оскарження, а тому Верховний Суд переглянув судові рішення суду першої та апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги.

Адже, правильність розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2017р. по 26.06.2017р. в сумі 1981,83грн. судами апеляційної та касаційної інстанції не перевірялася.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 13.02.2019р. №4о/с скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 08.02.2017р. №3о/с та поновлено позивача на службі в органах внутрішніх справ з 08.02.2017р. /а.с.41/

Водночас, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.11.2015р. №1388 визнано такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, що додається.

Зокрема, вищезазначеним наказом у Управлінні МВС України в Херсонській області скасовано та скорочено 4350 посад. /а.с.60,62/

Фактично до виконання посадових обов`язків позивач не приступила, в зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 09.02.2017р. по 05.03.2019р. у розмірі 104386,33грн., вважаючи також, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р. у справі №821/861/17 стягнутий на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2017р. по 26.06.2017р. в сумі 1981,83грн. був визначений невірно.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла до наступних висновків.

Конституція України гарантує права та свободи людини і громадянина, а також встановлює вичерпний перелік підстав для їх обмеження.

Так, відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частино 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

З 07.11.2015р. набрав чинності Закон України «Про національну поліцію», яким визначені гарантії професійної діяльності поліцейського.

Пункт 4 ч.10 ст.62 Закону встановлює, що поліцейський має право своєчасно і в повному обсязі отримувати грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України. Аналогічні вимоги щодо оплати праці поліцейських містить стаття 94 вказаного закону.

Колегія суддів вважає, що положення вищезазначеного закону можуть бути застосовані до позивача, оскільки Закон України «Про міліцію» втратив чинність.

В подальшому, на підставі прийнятого Закону України «Про Національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України з 16.09.2015р. ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції України.

У постанові Херсонського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р. у справі №821/861/17, залишеної в силі постановою Верховного Суду від 21.01.2019р., суд дійшов висновку про те, що можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створення іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) про працевлаштування працівників ліквідованої установи, що свідчить про наявність права позивача працювати далі в органах поліції.

Так, вищезазначеним судовим рішенням поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді дільничого інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Комсомольського районного відділу Херсонського міського управління УМВС з 08.02.2017р.

Однак, фактично до виконання посадових обов`язків позивач не приступила та грошове забезпечення не отримувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Так, відповідно до п.4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016р. (надалі - Порядок №260).

Відповідно до п.2 вищезазначеного наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Закон України «Про національну поліцію» був опублікований в офіційному виданні - газеті «Голос України» 06.08.2015р. (№141-142), отже, відповідно до ст.1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07.08.2015р., а закон в цілому - 07.11.2015р..

Відповідно до ч.7 ст.15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Порядок №260 був опублікований та, відповідно, набрав чинності 27.05.2016р. (Офіційний вісник України від № 39).

Так, у даній справі, період вимушеного прогулу з 09.02.2017р. по 25.10.2019р., тобто в момент дії саме спеціального нормативно-правового акту (з 27.05.2016р.)

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Порядку №260.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 24.07.2019р. у справі №815/6557/16.

Зі змісту Порядку №260 випливає, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

В свою чергу, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (надалі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку №260, беручи до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.04.2019р. у справі №815/1829/17.

Як вбачається з довідки від 16.06.2017р. в вересні, жовтні 2015р. ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення на загальну суму 8680,96грн, враховуючи 61 календарний день, середньоденний заробіток позивача складав 142,31грн. (8680,96/61) /а.с.42/

Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 склала 987 календарних дня з 09.02.2017р. по 23.10.2019р., а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 140459,97грн. (142,31*987) /а.с.92/

Висновки суду першої інстанції про те, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного позивача необхідно застосовувати норми Порядку №100, беручи до уваги кількість робочих днів, а також тільки місячний посадовий оклад в розмірі 650грн. у вересні, жовтні 2015р. згідно довідки 16.06.2017р. №331, оскільки позивач не була призначена на посаду, суперечать нормам законодавства, що були викладені вище, а також принципу верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість держави.

При цьому, на думку судової колегії, оскільки постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р. у справі №821/861/17 було невірно визначено розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2017р. по 26.06.2017р. у розмірі 1981,83грн., позивач не позбавлена свого конституційного права ставити питання про стягнення додаткової суми невиплаченого грошового забезпечення.

Разом з тим, враховуючи стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2017р. по 26.06.2017р. у розмірі 1981,83грн. згідно постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р. у справі №821/861/17, колегія суддів вважає за необхідне вирахувати вказану суму з загальної суми стягнення (140459,97-1981,83), а тому остаточна сума стягнення складає 138478,14грн.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, та як наслідок неправильно застосовано норми матеріального, тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (ліквідаційна комісія) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017р. по 23.10.2019р. у розмірі 138478 (сто тридцять вісім тисяч чотириста сімдесят вісім)грн. 14 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.