Справа № 420/3816/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3816/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Семенюка Г.В. , Федусика А.Г.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі за позовом громадянина Індії ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про визнання дій неправомірними та скасування рішення про відмову у перетині кордону України,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2019 року громадянин Індії ОСОБА_1 (далі за текстом -позивач/скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Південного регіонального управління Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про:

- визнання протиправними дії Одеського прикордонного загону щодо відмови громадянину Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в перетині державного кордону України;

- скасування рішення Одеського прикордонного загону від 03 травня 2019 року про відмову громадянину Республіки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в перетинанні державного кордону України.

Обґрунтовуючи свої вимоги,позивач вказував, що 04 березня 2019 року громадянка України ОСОБА_2 , відповідно до заяви (запрошення), надала свою згоду та не заперечувала проти тимчасового приїзду (в гості) до України (м. Одеса) у період з 04 березня 2019 року по 04 червня 2019 року громадянина Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також надала згоду на його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та гарантувала фінансове забезпечення вищезазначеного громадянина. 03 травня 2019 року позивач прибув в аеропорт «Одеса-Аеропорт», де його зустрічали: його представник Смолінський М.М. та запрошуюча сторона - ОСОБА_2 Однак, старшим інспектором прикордонного контролю «Одеса-Аеропорт» Одеського прикордонного загону лейтенантом Гордєєвим В.М. прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну громадянину Республіки Індія ОСОБА_1 , підставою для прийняття якого було те, що ОСОБА_1 начебто не зміг вказати мету приїзду до України.

Позивач вважає дії працівників Державної прикордонної служби Одеського прикордонного загону протиправними, причини відмови надуманими та не обґрунтованими, що призвело до винесення незаконного рішення, яке порушує права людини та має бути скасоване, у зв`язку з тим, що винесення рішення та ознайомлення з ним ОСОБА_1 відбувалось без надання перекладача, який би належним чином зробив переклад дій та складання документів відносно ОСОБА_1 , законному представнику не дозволили бути присутнім під час співбесіди з його довіреною особою громадянина Індії ОСОБА_1 .

Крім того, представник позивача стверджує, що працівниками Державної прикордонної служби, всупереч закону, не було вручено ОСОБА_1 та його законному представнику копію рішення про відмову у перетині кордону України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що 03 травня 2019 року в пункті пропуску через Державний кордон для повітряного сполучення «Одеса-Аеропорт» під час оформлення пасажирів авіарейсу THY-469, сполученням «Стамбул-Одеса» з гр. Індії ОСОБА_1 на підставі статті 9 Закону України «Про прикордонний контроль» здійснювався прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну. За результатами перевірки уточнення наявності законних підстав для в`їзду і перебування на території України гр. Індії ОСОБА_1 встановлено, що: гр. Індії ОСОБА_1 , прибув в Україну вперше, на запитання строку перебування на території України, іноземець повідомив, що планує перебувати на території України з 04 березня 2019 року по 04 червня 2019 року (дев`яносто три доби), чи має при собі квитки на зворотній шлях, вказана особа повідомила, що має на 09 травня 2019 року, зазначила своє місце перебування за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів зустрічаючої сторони АДРЕСА_3 , але дана особа не мала при собі броні на проживання в готелі та ін., також в наданому зустрічаючою стороною заяві (запрошенні) вказувалась інша адреса: АДРЕСА_1 та вказувався той самий термін про що говорив при співбесіді ОСОБА_1 .

Також, іноземець повідомив, що з зустрічаючою стороною познайомились в мережі Інтернет, та вказана особа не змогла підтвердити мету запланованого перебування на території України, що безперечно суперечить нормам пункту 4 статті 8 Закону України «Про Прикордонний контроль», статті 21 Закону України Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Крім того, під час митного контролю відповідачем проведено опитування на предмет фінансового забезпечення позивача, який повідомив про наявність в нього 700 доларів США (у гривневому еквіваленті на день перетинання державного кордону складало 18900 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот) грн., а повинен мати при собі 125 538 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн., у зв`язку з чим, фінансове забезпечення позивача на час перетинання державного кордону є недостатнім у відповідності до вимог п. 5ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», статті 21 Закону України«Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства`та пункту 3 «Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення Іноземців та особи без громадянства для в`їзду в Україну», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2013 року № 884.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у задоволенні позову громадянину Індії ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням громадянин Індії ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги:

- Позивачем при перетині кордону пред`явлено всі необхідні документи для в`їзду до України, визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та підтверджено мету запланованого перебування;

- Мета перебування позивача на території України вказана, як у візі так і у заяві (запрошенні), що були надані відповідачу під час перетину кордону;

- В рішенні про відмову позивачу у перетині кордону не вказано, що причина відмови недостатнє фінансове забезпечення позивача;

- Позивачем було вказано іншу адресу перебування, ніж ту яку було вказано в заяві приймаючої сторони, але це не може бути причиною для відмови, оскільки це є право приймаючої сторони вирішувати за якою адресою прийняти позивача. Крім того, броня на проживання в готелі не потрібна, оскільки його зустріла запрошуюча сторона.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі. Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

20 вересня 2019 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Південне регіональне управління Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України просить в задоволенні апеляційної скарги громадянина Індії відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Обставини справи.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.

03 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 , громадянин Індії, ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до м. Одеса, пункт пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення «Одеса-аеропорт», авіарейсом THY-469, сполученням Стамбул-Одеса.

Під час здійснення прикордонного контролю старшим інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Одеса-аеропорт» Одеського прикордонного загону прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Індії ОСОБА_1 , підставою для прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю від 03 травня 2019 року, зазначено п. 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль», з причин не підтвердження мети запланованого перебування на території України.

Рішення оголошено в присутності перекладача англійської мови, про що свідчить підпис перекладача Такаландзе Лалі.

Примірник рішення позивач отримувати відмовився про що співробітник прикордонної служби зазначив у акті відмови особи від підписання рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, в якому зазначено, що громадянин Індії, ОСОБА_1 від підпису у рішенні відмовився у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В подальшому, представником ОСОБА_1, Смолінським М.М. на адресу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (ВЧ 1469) подано заяву, якою представник просив надати копію рішення від 03 травня 2019 року про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну громадянину Індії ОСОБА_1 та скасувати вказане рішення.

Згідно відповіді першого заступника начальника Південного регіонального управління начальника штабу, генерал-майора Бабюк В. від 04 червня 2019 року № 23/С-59/1, адресованого громадянину Смолінському М.М. , повідомлено, що підстави для скасування рішення від 03 травня 2019 року про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Не погоджуючись вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час проведення прикордонного контролю не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України, що не відповідає умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну, передбачених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 8 Закону України «Про Прикордонний контроль», статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо оскарження рішення від 03 травня 2019 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції також виходив із того, що дане рішення вже реалізоване та навіть за умови визнання його судом протиправним не відновить прав позивача.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України), Закону України «Про прикордонний контроль» від 05 листопада 2009 року №1710-VI.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про прикордонний контроль» визначає правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України.

Згідно частин 1-3 статті 2 вказаного Закону, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

У відповідності з частиною 4 статті 2 Закону №1710-VI, прикордонний контроль щодо осіб, які перетинають державний кордон, включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно з частиною 5 статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

За приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно частиною 2 статті 6 Закону №1710-VI визначено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Частиною 5 статті 6 Закону №1710-VI встановлено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Стаття 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, за приписами частини 1 цієї статті, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно частини 2 статті 8 Закону№1710-VI, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про прикордонний контроль» встановлено, що процедура здійснення контролю першої лінії, передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України (частина 3 статті 9 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оцінка суду.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами здійснення контролю другої лінії громадянину Індії ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону України, у зв`язку із тим, що ним не підтверджена мета запланованого перебування на території України.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що позивач прибув в Україну вперше, на запитання про строк перебування на території України, іноземець повідомив, що планує перебувати на території України з 04 березня 2019 року по 04 червня 2019 року (дев`яносто три доби).

При цьому, згідно пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території в межах строку дії візи та не більше 90 днів.

Більш того, згідно наявної в матеріалах справи візи вбачається, що вона дійсна лише до 11 травня 2019 року.

Таким чином, з урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що у співробітників Держприкордонної служби не було жодної законної підстави для надання дозволу позивачу в перетинанні державного кордону.

До того ж, колегією суддів встановлено, що позивач, при здійсненні перевірки відповідачем підстав для в`їзду та перебування на території України, зазначив своє місце перебування за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому зі слів зустрічаючої сторони: м .Одеса АДРЕСА_3 , також в наданому зустрічаючою стороною заяві (запрошенні) вказувалась інша адреса: АДРЕСА_1 та вказувався той самий термін перебування, про що говорив при співбесіді ОСОБА_1 .

Разом з цим, позивач повідомив, що з зустрічаючою стороною познайомились в мережі Інтернет, тобто вказана особа не змогла підтвердити мету запланованого перебування на території України, що безперечно суперечить нормам пункту 4 частини 1 статті 8 Закону України «Про Прикордонний контроль», статті 21 Закону України«Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Окрім того, відповідачем проведено опитування позивача на предмет фінансового забезпечення особи, на що позивач повідомив про наявність в нього 700 доларів США (у гривневому еквіваленті на день перетинання державного кордону складало 18900 грн.

При цьому, відповідно до статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані подавати інформацію про підтвердження наявності фінансового забезпечення на вимогу уповноважених законом службових осіб.

Наявність фінансового забезпечення або гарантія його наявності може бути підтверджена шляхом пред`явлення для контролю:

- грошових коштів у національній валюті України або у конвертованій іноземній валюті;

- документа із зазначенням суми грошових коштів, на підставі якого можна отримати кошти в банківських установах України;

- платіжної картки міжнародних платіжних систем з випискою з особового банківського рахунка заявника, що підтверджує наявну суму грошових коштів;

- документа, що підтверджує бронювання або оплату житла, оплату харчування в Україні;

- договору на туристичне обслуговування (ваучера);

- гарантійного листа приймаючої сторони, що запросила іноземця або особу без громадянства, про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат особи, пов`язаних з її перебуванням на території України та виїздом з України;

- проїзного квитка для повернення до країни громадянської належності або країни постійного проживання або до третьої країни.

У відповідності до пункту 3 Порядку перебування на території України, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі до іншої держави, якщо інше не визначено законами, повинні мати кошти в 20-кратному розмірі прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць, встановленого в Україні на день їх в`їзду в Україну.

Тобто, позивач повинен був мати при собі 125 538 гривень, у зв`язку з чим, фінансове забезпечення позивача на час перетинання державного кордону було недостатнє у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» та пункту 3 «Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення Іноземців та особи без громадянства для в`їзду в Україну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2013 року № 884.

Контроль за наявністю достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі до іншої держави або наявності у них можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України здійснюється: у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час здійснення прикордонного контролю за процедурою контролю другої лінії (пункт 7 Порядку).

Наявність достатнього фінансового забезпечення встановлюється шляхом:

- візуального огляду наявності у іноземців та осіб без громадянства коштів в національній валюті України або у конвертованій іноземній валюті за курсом Національного банку на день в`їзду в Україну;

- вивчення документа, в якому зазначено суму коштів та на підставі якого можна отримати кошти в банківських установах України;

- візуального огляду платіжної картки міжнародних платіжних систем та вивчення виписки з особового банківського рахунка заявника, що підтверджує наявну суму коштів (виписка з банкомата);

- вивчення документа, що підтверджує бронювання або оплату житла та харчування в Україні;

- вивчення договору на туристичне обслуговування (ваучер);

- вивчення гарантійного листа приймаючої сторони, що запросила іноземця або особу без громадянства, про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат іноземця або особи без громадянства, пов`язаних з їх перебуванням на території України та виїздом за її межі;

- перевірки проїзного квитка для повернення до країни громадянської належності або країни постійного проживання, або до третьої країни з фіксованою датою (п. 8 Порядку).

За результатами співбесіди з позивачем йому було відмовлено у в`їзді на територію Україну, про що складено «Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства» від 03 травня 2019 року, яку він в присутності співробітників Державної прикордонної служби України відмовився від отримання та проставляння особистого підпису.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем правомірно відмовлено у перетині кордону України громадянином Індії ОСОБА_1 , оскільки позивач під час проведення прикордонного контролю не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України, що не відповідає умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну, передбачених в пунктах 4, 5 частини 1статті 8 Закону України «Про Прикордонний контроль», статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Відповідно до частині 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Окрім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення від 03 травня 2019 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого стосовно ОСОБА_1 , вже реалізоване та навіть за умови визнання його судом протиправним не відновить прав позивача. Зазначивши, що задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

З огляду на вищевикладене колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника, оскільки вони спростовуються висновками суду першої інстанції з якими погоджується суд.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись статтями 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі за позовом громадянина Індії ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про визнання дій неправомірними та скасування рішення про відмову у перетині кордону України - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Федусик А.Г.