Справа № 360/4045/19
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4045/19

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чернявської Т.І.,

за участю

секретаря судового засідання Шляхтун М.М.,

позивача - не прибув

та

представників сторін:

від відповідача - не прибув

від третьої особи - Левандовський Є.Ю. (довіреність від 11.09.2019

№ Л-2941/14/12-32-00)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1

до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області

про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області (далі - третя особа), в якому позивач з урахуванням позовної заяви від 24 вересня 2019 року б/н (арк. спр. 27-30), просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05 червня 2019 року ВП № 56755230, винесену на підставі вимоги Головного управління ДФС у Луганській області від 08 лютого 2018 року № Ф-225 У.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс» і відповідно отримує заробітну плату, яка є його єдиним доходом. У липні 2019 року позивач не отримав свою заробітну плату, і при зверненні до відділення АТ «Укрсиббанк» з`ясував, що на його кошти накладено арешт, тому його рахунок для виплати заробітної плати повністю заблоковано і можливість зняти кошти чи скористатися платіжною карткою відсутня. Таким чином, позивач залишився без будь-якого забезпечення і коштів для проживання.

02 серпня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення боргу за вимогою Головного управління ДФС у Луганській області від 08 лютого 2018 року № Ф-225 У. Позивач постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував. При зверненні до відповідача позивач з`ясував, що 05 червня 2019 року Лисичанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганської області, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», винесено постанову ВП № 56755230 про арешт коштів боржника та направлено її для виконання до АТ «Укрсиббанк». В порушення вимог частини четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт коштів боржника позивачу не направлялась.

Оскільки законом встановлено обмеження щодо відрахувань із доходу, яке при кожній виплаті за загальним правилом не може бути більшим 20 відсотків, а в деяких випадках 50 відсотків від доходу, позивач вважає постанову державного виконавця від 05 червня 2019 року ВП № 56755230 про арешт коштів боржника такою, що винесена з порушенням законодавства та підлягає скасуванню. Накладення арешту на рахунок позивача, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасне її отримання, що, в свою чергу, призводить до порушення конституційних прав та позбавлення можливості користуватись коштами тривалий час

З посиланням на положення статей 8, 13, 22, 41 Конституції України, статей 57, 59, 70 Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскаржувану постанову.

Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області адміністративний позов не визнав, про що подав заперечення на позовну заяву від 07 жовтня 2019 року б/н, в яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити за необґрунтованістю (арк. спр. 48-50). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу та є завершальною стадією судового провадження. У зв`язку з цим органи державної виконавчої служби зобов`язані вжити відповідних заходів по забезпеченню примусового виконання рішення. Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача. 02 серпня 2018 року державним виконавцем на підставі статей 24, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вимогою Головного управління ДФС у Луганській області від 08 лютого 2018 року № Ф-225 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС заборгованості у розмір 24724,77 грн. Копії постанов направлено сторонам рекомендованою кореспонденцією, боржникові за адресою, вказаною у виконавчому документі. У добровільний строк рішення боржником не виконано. Рекомендоване повідомлення про вручення повернуто до відділу за закінченням встановленого строку зберігання.

21 вересня 2018 року згідно з статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем за заявою стягувача винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанов направлено боржникові та реєструючим організаціям для подальшого виконання.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено 21 вересня 2018 року запис про обтяження за № 28028300 на нерухоме майно.

05 червня 2019 року до відділу надійшло повідомлення щодо відкриття рахунків фізичних осіб-боржників у банках України, в якому зазначено інформацію відносно р/р НОМЕР_4, код банку 09807750, дата операції 23 травня 2019 року АТ «Укрсиббанк».

05 червня 2019 року державним виконавцем на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника.

27 серпня 2019 року від позивача надійшла заява щодо направлення виконавчого документа за місцем працевлаштування боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс».

02 вересня 2019 року відповідно до статей 68, 70 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, розмір відрахувань із заробітної плати, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 20 відсотків заробітної плати.

В заяві від 27 серпня 2019 року позивач просив скасувати арешт, накладений на розрахунковий рахунок в АТ «Укрсиббанк».

Вимогами статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Заробітна плата боржника ОСОБА_1 не входить до передбаченого законодавством переліку коштів, на які не може бути звернуто стягнення. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно з цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Документального підтвердження щодо заборони звернення стягнення на такі кошти державний виконавець не отримував, тому згідно з пунктом 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що жодних законних підстав для задоволення позову не існує.

Головне управління ДФС у Луганській області адміністративний позов не визнало, про що 09 жовтня 2019 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 51255/2019 подало письмові пояснення від 08 жовтня 2019 року б/н (арк. спр. 53-55).

У письмових поясненнях третя особа зазначила, що на виконання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачу направлено податкову вимогу від 08 лютого 2018 року № Ф-225. У зв`язку з несплатою позивачем недоїмки за вимогою від 08 лютого 2018 року № Ф-225 Головне управління ДФС у Луганській області надіслало зазначену вимогу на примусове виконання. Також третя особа зазначила, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

З урахуванням викладеного, третя особа просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви (арк. спр. 22-23).

Ухвалою від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 жовтня 2019 року о 14 год. 00 хв.; залучено до участі у справі Головне управління ДФС у Луганській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (арк. спр. 1-3).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника залишено без руху. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою (арк. спр. 91-92).

Ухвалою від 21 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду, у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Луганській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено (арк. спр. 120-122).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином (арк. спр. 98, 99, 101, 102, 103). Позивач у позовній заяві від 24 вересня 2019 року та відповідач у клопотанні від 17 жовтня 2019 року № 13470/17.6-41 просили розглянути справу за їх відсутності (арк. спр. 27-30, 116).

Представник Головного управління ДФС у Луганській області у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових поясненнях від 08 жовтня 2019 року б/н.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (частина друга статті 268 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

Головним управлінням ДФС у Луганській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2018 року № Ф-225 У, якою ОСОБА_1 зобов`язано сплатити недоїмку в сумі 24724,77 грн (арк. спр. 35, 87).

На підставі заяви Головного управління ДФС у Луганській області від 28 червня 2018 року за № 3771/9/12-32-17-02-10 постановою головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 02 серпня 2018 року ВП № 56755230 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 08 лютого 2018 року № Ф-225 У про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити недоїмку в сумі 24724,77 грн (арк. спр. 71, 74, 87).

Постанову головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 02 серпня 2018 року ВП № 56755230 про відкриття виконавчого провадження, направлену на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням, позивач не отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та відмітка ПАТ Укрпошта на довідці форми ф. 20 (арк. спр. 72, 72 зв.).

Постановою від 21 вересня 2018 року ВП № 56755230 головним державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за невиконання рішення накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (арк. спр. 76).

На підставі повідомлення Акціонерного товариства «Укрсиббанк» від 27 травня 2019 року № 26-1/5310-БТ про відкриття/закриття рахунків фізичних осіб-боржників у банках України постановою головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05 червня 2019 року ВП № 56755230 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах): р/р НОМЕР_4, код банку за , код банку 351005 (арк. спр. 33, 34, 78, 81).

Докази направлення позивачу у встановленому законом порядку постанови головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05 червня 2019 року ВП № 56755230 про арешт коштів боржника в матеріалах справи відсутні.

27 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявами від 27 серпня 2019 року б/н про направлення виконавчого листа про стягнення недоїмки за місцем його роботи, а саме до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс», та зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 (арк. спр. 82, 83).

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс» від 16 серпня 2019 року № 206 ОСОБА_1 дійсно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс» з 25 квітня 2019 року на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів і його заробітна плата у повному обсязі перераховується на картковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Украсиббанк» відповідно до зарплатного договору від 03 січня 2018 року № 1 (арк. спр. 14).

Відповідно до виписки Акціонерного товариства «Укрсиббанк» за картковим рахунком клієнта за період з 23 травня 2019 року по 27 серпня 2019 року у період з 07 червня 2019 року по 22 серпня 2019 року на рахунок позивача зараховано заробітну плату у загальному розмірі 9668,65 грн, списано коштів - 5869,49 грн. З 12 серпня 2019 року картковий рахунок заблоковано та накладено арешт на суму 27377,24 грн. Станом на 27 серпня 2019 року доступний овердрафт складає 0,00 грн, власні кошти - 0,00 грн (арк. спр. 38).

Постановою головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 02 вересня 2019 року ВП № 56755230 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , який отримує дохід у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Наш продукт плюс», у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу (арк. спр. 85).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Частиною першою статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини п`ятої статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною шостою статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Частиною першою статті 25 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» регламентовано, що забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Отже, державою гарантовано та законодавчо закріплено право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404, у відповідній редакції).

За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону № 1404).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункти 1, 3, 16 частини другої статті 18 Закону № 1404).

Стаття 26 Закону № 1404 визначає початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404).

Згідно з абзацом другим частини другої статті 48 Закону № 1404 забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19 та від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19).

Частинами четвертою, шостою статті 48 Закону № 1404 на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (абзаци перший-третій частини другої статті 56 Закону № 1404).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 Закону № 1404 арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 68 Закону № 1404 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Частиною першою статті 69 Закону № 1404 встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (частина перша статті 70 Закону № 1404).

Відповідно до абзаців першого-третього частини другої статті 70 Закону № 1404 із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (частина третя статті 70 Закону № 1404).

Відповідно до частини першої статті 73 Закону № 1404 стягнення не може бути звернено на такі виплати: вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; допомогу при усиновленні дитини; допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; допомогу на дітей одиноким матерям; допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; допомогу на лікування; допомогу на поховання; щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем протиправно накладено арешт на кошти боржника у банку у вигляді заробітної плати, що, в свою чергу, позбавляє позивача необхідних коштів на існування, а примусове виконання вимоги Головного управління ДФС у Луганській області від 08 лютого 2018 року № Ф-225 У про сплату боргу (недоїмки) у межах спірних правовідносин має здійснюватися шляхом звернення стягнення на заробітну плату боржника відповідно до положень статей 68-70 Закону № 1404 у розмірі 20 відсотків.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб судового захисту відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та їх слід задовольнити повністю.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (ідентифікаційний код 34864826, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Менделєєва, буд. 53), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний код 39591445, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72), про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 05 червня 2019 року ВП № 56755230 про арешт коштів боржника, винесену при примусовому виконанні вимоги Головного управління ДФС у Луганській області від 08 лютого 2018 року № Ф-225 У про сплату боргу (недоїмки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 287 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.І. Чернявська