Справа № 2а-0770/3166/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2019 року

Київ

справа №2a-0770/3166/11

касаційне провадження №К/9901/27509/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 (суддя Гаврилко С.Є.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2016 (головуючий суддя - Кузьмич С.М., судді: Гулид Р.М., Ліщинський А.М.) у справі №2a-0770/3166/11 (876/10609/15) за позовом Державної податкової інспекції у Рахівському районі Закарпатської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Рахівському районі Закарпатської області у вересні 2011 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 434494,82 грн.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 19.08.2015 адміністративний позов задовольнив частково. Стягнув з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 податковий борг у сумі 12357 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.01.2016 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 залишив без змін.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 оскаржив постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2016 у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2016 в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права.

Зокрема, наголошує на тому, що свої висновки про наявність підстав для стягнення податкового боргу суди обґрунтували за відсутності належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості. При цьому у підтвердження такої позиції позивач вказує на непогодження із висновками судів за результатами розгляду справи № 2а-0770/1770/12.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в загальній сумі 434494,82 грн. слугували обставини щодо наявності у відповідача заборгованості з самостійно визначених зобов`язань з екологічного податку, заборгованості зі сплати податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб, донарахованих податковим органом за податковим повідомленням-рішенням, а також заборгованості зі сплати штрафних (фінансових) санкцій, податкових зобов`язань, застосованих та донарахованих податковим органом за рішеннями та податковими повідомленнями-рішеннями, складеними на підставі висновків документальної планової виїзної перевірки щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2008 по 30.06.2010, викладених в акті перевірки від 21.10.2010 № 86/1751.

Вказана заборгованість відповідача в загальній сумі 434494,82 грн., стягнення якої є предметом позову, включає:

1) заборгованість в загальній сумі 429837,75 грн. зі сплати штрафних (фінансових) санкцій, податкових зобов`язань, застосованих та донарахованих податковим органом за рішеннями та податковими повідомленнями-рішеннями, складеними на підставі висновків документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2008 по 30.06.2010, викладених в акті перевірки від 21.10.2010 № 86/1751, а саме:

штрафні (фінансові) санкції в сумі 186520 грн., застосовані за рішенням від 04.11.2010 № 000170/1751497/10/17-00/1961 за порушення положень пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, які полягали у здійсненні розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій;

податкові зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 53788,05 грн., визначені за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000167/1751500/10/17-00/1964;

податкові зобов`язання з податку з податку на додану вартість в сумі 154483,5 грн., визначені за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000168/1751499/10/17-00/1963;

податкові зобов`язання з податку з доходів найманих працівників в сумі 34069,77 грн., визначені за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000167/1751498/10/17-00/1962;

штрафні санкції в сумі 1888,76 грн., застосовані за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000172-1/1751495/10/17-00/1959 на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III за порушення строку сплати узгоджених зобов`язань з податку на додану вартість;

штрафні санкції в сумі 1182,51 грн., застосовані за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000172/1751494/10/17-00/1958 на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III за порушення строку сплати узгоджених зобов`язань з податку на додану вартість;

штрафні санкції в сумі 640 грн., застосовані за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000171/1751496/10/17-00/1960 за порушення пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» від 23.03.1996 № 98/96-ВР, яке полягало у здійсненні підприємницької діяльності (реалізація лісопродукції в грудні 2008 року, січні 2009 року, лютому 2009 року, квітні 2009 року) без торгового патенту;

штрафні санкції в сумі 100 грн., застосовані за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000173-1/1751493/10/17-00/1957 на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III за порушення строку сплати узгоджених зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб;

штрафні санкції в сумі 236,43 грн., застосовані за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000173/1751492/10/17-00/1956 на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III за порушення строку сплати узгоджених зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб.

2) заборгованість зі сплати податкового зобов`язання з екологічного податку в сумі 75 грн., самостійно задекларована позивачем у податковій декларації за І квартал 2011 року;

3) заборгованість зі сплати податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1510,8 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням від 22.03.2010 № /0 на підставі поданої позивачем декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року, в якій задекларовано чистий дохід в сумі 10072 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 у справі №2a-0770/1770/12, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2016, поданий у червні 2012 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Рахівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.11.2010 №000167/1751500/10/17-00/1964, №000168/1751499/10/17-00/1963, №000169/1751498/10/17-00/1962, №000170/1751497/10/17-00/1961, №000171/1751496/10/17-00/1960, №000173/1751492/10/17-00/1956, №000172/1751494/10/17-00/1958, №000173-1/1751493/10/17-00/1957, №000172-1/1751495/10/17-00/1959 - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 №000170/1751497/10/17-00/1961 та №000169/1751498/10/17-00/1962 повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.11.2010 №000167/1751500/10/17-00/1964 в частині донарахування податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 50348,05 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.11.2010 №000168/1751499/10/17-00/1963 в частині донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 151200 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 100800 грн. та за штрафними санкціями в сумі 50400 грн. Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262 IV, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015 у справі № 2а-0770/1770/12 (К/800/23693/15) касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Рахівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилено, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.03.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2015 - залишено без змін.

Таким чином, судовим рішенням в адміністративній справі, яке набрало законної сили, встановлено протиправність визначення відповідачу податкових зобов`язань в сумі 422137,82 грн., вимоги про стягнення якої є частиною предмету позову в цій справі.

Задовольняючи позов в частині стягнення податкової заборгованості в іншій частині, а саме - в сумі 12357 грн. (434494,82 грн. - 422137,82 грн.), суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що така сума податкових зобов`язань є узгодженою та не була сплачена у встановлений законом строк та стала податковим боргом відповідача, який не погашений. Крім того, податковим органом дотримано процедури щодо вжиття заходів зі стягнення податкового боргу.

Процедура стягнення податкового боргу у період до 01.01.2011 визначалась Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, а починаючи з 01.01.2011 - Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ податковим боргом (недоїмкою) є податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.

Наведені положення кореспондуються з положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з абзацами 1, 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі якщо рішення контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання оскаржено в судовому порядку, то таке грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З дня набрання законної сили судовим рішенням про відмову в задоволенні позову про оскарження рішення про визначення грошового зобов`язання (частини грошового зобов`язання) грошове зобов`язання (частина грошового зобов`язання) стає узгодженим, а у платника податку виникає податковий обов`язок самостійно погасити узгоджену суму у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені грошові зобов`язання стають податковим боргом.

У спірному випадку, до складу податкової заборгованості в сумі 12357 грн., задоволення вимог про стягнення якої оскаржується відповідачем у касаційному порядку, увійшли:

1) суми податкових зобов`язань та штрафних санкцій, правильність визначення та донарахування яких підтверджена судовим рішенням у справі №2a-0770/1770/12, що набрало законної сили, а саме:

податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 3440 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000167/1751500/10/17-00/1964;

податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3283,5 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000168/1751499/10/17-00/1963;

штрафні санкції в сумі 1888,76 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000172-1/1751495/10/17-00/1959;

штрафні санкції в сумі 1182,51 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000172-1/1751494/10/17-00/1958;

штрафні санкції в сумі 640 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000171/1751496/10/17-00/1960;

штрафні санкції в сумі 236,43 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2010 № 000173/1751492/10/17-00/1956.

Так, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 у справі №2a-0770/1770/12 та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2016, які залишені без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2015, відмовлено у задоволенні позову в частині скасування вказаних актів індивідуальної дії у зазначених частинах нарахувань.

З огляду на викладене, грошові зобов`язання, визначені та донараховані вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, набули статусу узгоджених в силу положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України.

2) податкове зобов`язання з екологічного податку в сумі 75 грн. згідно із поданою позивачем податковою декларацією за І квартал 2011 року є узгодженим в силу приписів пункту 54.1 статті 54 Податкового Кодексу України;

3) податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1510,8 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 22.03.2010 № /0. При цьому такий акт індивідуальної дії прийнятий відповідачем на підставі поданої позивачем декларації про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року, та не оскаржувався Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, а тому визначена у ньому сума податкового зобов`язання є узгодженою.

Як вбачається зі змісту вимог підпунктів 6.2.1, 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків:

- першу податкову вимогу не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання;

- другу податкову вимогу не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки.

Відповідно до пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, у разі несплати визначеної в податковому повідомленні-рішенні узгодженої суми податкових/грошових зобов`язань, податковий орган до набрання законної сили Податковим кодексом України повинен був надіслати на адресу платника податку першу та другу податкові вимоги, а починаючи з 01.01.2011 - одну податкову вимогу.

У справі, що розглядається, судами встановлено, що позивачу надсилалися дві податкові вимоги від 14.07.2008 № 1/79 та від 09.09.2008 № 2/81 в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

При цьому підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, є дійсною, а на податковий борг, що погашений - відкликаною.

Отже, якщо податковим органом направлено податкову вимогу/податкові вимоги щодо раніше існуючого податкового боргу (незалежно від того податкове зобов`язання визначено контролюючим органом чи самостійно платником податків), а після цього сума податкового боргу збільшилася на суму новоствореного податкового боргу (незалежно від того податкове зобов`язання визначено контролюючим органом чи самостійно платником податків), у податкового органу не виникає обов`язку надсилати платникові податку податкову вимогу на суму новоствореного боргу.

У такому разі право на стягнення новоствореного податкового боргу у податкового органу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Стягнення коштів платника податків провадиться не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Враховуючи встановлені судами обставини щодо вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення з відповідача податкового боргу у порядку, встановленому чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованості в сумі 12357 грн.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.08.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2016 у справі № 2a-0770/3166/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна Л.І. Бившева В.В. Хохуляк