Справа № 826/5192/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 жовтня 2019 року № 826/5192/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аруна Трейд»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення №1058/12 від 18.12.2017,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аруна Трейд» (далі - позивач, ТОВ «Аруна Трейд») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Київській області) про визнання протиправним та скасування рішення №1058/12 від 18.12.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення норм чинного податкового законодавства України були вчинені протиправні дії і прийнято протиправне рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача. Позивач зазначив, що у 2017 році податкові декларації до контролюючого органу не подавались, у зв`язку з відсутністю у платника податків електронного цифрового підпису. Крім того, позивач неодноразово намагався укласти договір, проте, відповідачем було проігноровано зазначені спроби. Також, на переконання позивача, відповідачем порушено порядок повідомлення про прийняте рішення відповідно до пункту 184.10 статті 184 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим у контролюючого органу не було підстав для анулювання позивача реєстрації як платника ПДВ, що свідчить про незаконність та необґрунтованість прийнятого ним спірного рішення.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, стверджуючи про те, що рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Аруна Трейд» відповідає вимогам підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, оскільки за результатами аналізу подання податкової звітності позивачем за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року встановлено відсутність здійснення господарських операцій протягом 12 послідовних календарних місяців. Відповідач зазначив, що згідно даних про реєстрацію договорів про визнання електронних документів, дію договору з ТОВ «Аруна Трейд» призупинено на підставі протоколу робочої групи №24 від 16.05.2016. Крім того, на звернення позивача до Вишгородської ОДПІ з метою поновлення договору йому було відмовлено у прийнятті документів з підстав, передбачених Наказом МФУ №557 від 06.06.2017 Про затвердження Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, та запропоновано виправити виявлені помилки та подати документи повторно. Станом на 17.05.2018 договір про визнання електронних документів з ТОВ «Аруна Трейд» відсутній. Також, відповідачем зазначено, що примірник рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №1058/12 від 18.12.2017 був направлений позивачу в установлений законодавством термін, а саме 21.12.2017, про що свідчить корінець поштового відправлення, а також дані з сайту Укрпошти з розділу «Відстежити відправлення».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Однак, за наслідками дослідження доданих до позовної заяви документів, ухвалою суду від 24.06.2019 дану справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження. Одночасно представникам сторін визначений термін для надання додаткових пояснень, в разі їх наявності.

23.09.2019 від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких представник стверджує про відсутність у відповідача законних підстав для розірвання договору про визнання електронних документів.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Аруна Трейд» зареєстровано як платник ПДВ з 01.11.2015 місце реєстрації: Вишгородська об`єднана ДПІ ГУ ДВС України у Київській області.

Позивач вказує на те, що 26.02.2018 звернувшись до сайту ДФС України за адресою: https://cabinet.sfs.gov.ua/cabinet/faces/public/reestr.jspx;CABINETWL=dmVqo60zqQIN0e_L0Lz5YJGy0mFwzMROGSGY7Eb8aLh0IGRMgQGu!-496812895 з метою перевірки свого статусу платника ПДВ дізнався, що 18.12.2017 реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Аруна Трейд» анульовано.

27.02.2018 позивачем поданий запит щодо надання інформації, зокрема, рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.

16.03.2018 позивачем було отримано копію рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №1058/12 від 18.12.2017.

Разом з тим, згідно даних про реєстрацію договорів про визнання електронних документів, дію договору з ТОВ «Аруна Трейд» призупинено на підставі протоколу робочої групи №24 від 16.05.2016.

На звернення позивача до Вишгородської ОДПІ з метою поновлення договору йому було відмовлено у прийнятті з підстав, передбачених Наказом МФУ від 06.06.2017 №557 Про затвердження Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, та запропоновано виправити виявлені помилки та подати документи повторно.

Крім того, згідно листа №29/03 від 29.03.2017 позивач направляв до Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області договір №290320171 про визнання електронних документів від 29.03.2017; додаткову угоду №1 до договору про визнання електронних документів від 29.03.2017 №290320171.

Відповідно до квитанцій №2 документи не прийнято.

В ході проведення аналізу показників податкової звітності з податку на додану вартість, комісією по анулюванню свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ встановлено, що ТОВ «Аруна Трейд» протягом 12 послідовних місяців не подає до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року.

На підставі абзацу «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України рішенням ГУ ДФС у Київській області №1058/12 від 18.12.2017 ТОВ «Аруна Трейд» анульовано реєстрацію платника ПДВ.

Примірник рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №1058/12 від 18.12.2017 був направлений позивачу в установлений законодавством термін, а саме 21.12.2017, про що свідчить корінець поштового відправлення, а також дані з сайту Укрпошти.

Як стверджує відповідач, станом на 17.05.2018 договір про визнання електронних документів з ТОВ «Аруна Трейд» відсутній.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідачів, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.7 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право отримувати від платників податків, платників єдиного внеску та надавати у межах, передбачених законом, документи в електронному вигляді.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначає Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України №233 від 10.04.2008 (далі по тексту - Інструкція), положення якої були чинними на момент спірних відносин.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Порядок подання платником податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку визначений у розділі ІІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України №233 від 10.04.2008. У додатку 1 до цієї Інструкції міститься примірний договір про визнання електронних документів, який укладається платником та контролюючим органом для врегулювання правовідносин з приводу визнання податкової звітності платника в електронному вигляді.

Розділом VІ додатку І Інструкції встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. З моменту укладання цього Договору всі попередні домовленості та укладені правочини між Платником податків та органом ДПС з питань електронного обміну інформацією втрачають чинність. Договір діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів. Орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації. У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною першою статті 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, одностороннє розірвання договору означає односторонню волю сторони угоди, яка має право на вчинення таких дій, що, у свою чергу, передбачає доведеність з боку управленої сторони наявності обставин, з якими умови договору пов`язують можливість реалізації права однієї із сторін на одностороннє розірвання договору.

В межах спірних правовідносин законодавством встановлено виключні випадки, які дають право органу ДФС розірвати договір в односторонньому порядку, а саме: у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

У зв`язку із наведеним слід зазначити, що відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно із пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як передбачено пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 статті 48 Податкового кодексу України визначено, що обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Порядок подання податкової декларації до контролюючих органів закріплений статтею 49 Податкового кодексу України, в силу пункту 49.8 якої прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми означає, що контролюючий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених пунктом 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв`язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації встановлена пунктами 49.8 та 49.9 статті 49 ПК України.

Як визначено нормою абзацу першого пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно із пунктом 49.8 статті 49 ПК України під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

При цьому за змістом пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Водночас Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. У такому разі на підставі пункту 49.11 статті 49 ПК України контролюючий орган зобов`язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

У відповідності до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, зміст наведених вище правових норм свідчить про те, що перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, закріплений положеннями статей 48 та 49 Податкового кодексу України, є вичерпним; неприйняття податкової декларації з інших підстав, не передбачених податковим законодавством, забороняється.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 15.05.2018 (справа № 815/857/17), 15.05.2018 (справа № 810/3417/16), 14.03.2019 (справа № 804/115/16).

Проте, позивачем не було надано суду доказів оскарження в судовому порядку дій відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору про електронний документообіг, а також доказів подання податкових декларацій за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року.

Що ж стосується питання процедури анулювання реєстрації платника ПДВ, то остання визначена у розділі V Податкового кодексу України та Положенні про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 №1130 (далі - Положення №1130).

Відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України передбачено, що анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах «б»-«з» пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

За змістом пункту 5.5 розділу V Положення №1130 анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти «б» - «з» пункту 5.1 цього розділу). Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

За змістом підпункту 3 пункту 5.5 розділу V Положення №1130 рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є: довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт «г» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

Згідно з пунктом 5.6 розділу V Положення №1130 за наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства. Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою № 6-РПДВ (додаток 5). Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов`язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Отже анулювання реєстрації платника податку за рішенням податкового органу на підставі підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України можливе за таких обставин: неподання платником податку на додану вартість декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або подання такої декларації з податку на додану вартість з показниками про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Такі обставини мають підтверджуватись як самими деклараціями з податку на додану вартість, так і довідкою про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстром (переліком) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 20.03.2019 (справа № 826/6603/16), 05.11.2018 (справа № 820/2294/16), 16.11.2018 (справа № 808/291/16), 19.06.2018 (справа № 817/3725/13-а).

Судом встановлено, протягом останніх послідовних 12 місяців позивачем податкові декларації позивачем не подавались, а також протягом останніх послідовних 12 місяців позивачем не здійснювалось господарських операцій, які б свідчили про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні, у відповідності до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України в чинній редакції) суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність свого рішення, що не спростовано позивачем з посиланням на належні і допустимі докази, які б засвідчували протилежне.

Встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про те, що рішення від №1058/12 від 18.12.2017 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Аруна Трейд» прийнято контролюючим органом в межах наданих відповідачу повноважень, з дотриманням відповідної процедури та за наявності законодавчо визначених підстав.

При цьому, позивачем не надано доказів оскарження в судовому порядку дій відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору про електронний документообіг, а також доказів подання податкових декларацій за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року та протягом останніх послідовних 12 місяців позивачем здійснення господарських операцій, які б свідчили про постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем - суб`єктом владних повноважень правомірність свого рішення, відповідність якого вимогам законодавства встановлена під час розгляду справи. З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, гл.10 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аруна Трейд» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська