Справа № 523/18437/14-а
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №523/18437/14-а

адміністративне провадження №К/9901/12279/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Саприкіної І.В.

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Суворовського районного суду м.Одеси у складі судді Пепеляшкової О.С. від 17.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: судді-доповідача Бітова А.І., суддів Милосердного М.М., Ступакової І.Г. від 09.02.2016

у справі №523/18437/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, державного нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Катерини Георгіївни, державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїни Леонтіївни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 ,

про визнання недійсним технічного паспорта на домоволодіння, частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. 29.04.2014 ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся в суд із позовом до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (далі також - Суворовська РА), Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради (далі також - КП "БТІ" ОМР), державного нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії BKA №583969 , видане на ім`я ОСОБА_2 , в частині зазначення наявності гаражу за літерою "О" відповідно до технічного паспорта ділянки АДРЕСА_1 від 04.09.2007; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії BKA №583969 , видане на ім`я ОСОБА_2 , в частині зазначення площі земельної ділянки, на якій розташовані будівля та господарські споруди, а саме: зазначені площі 657 кв.м замість 576 кв.м відповідно до договору купівлі-продажу 1958 року; визнати недійсним технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 , виготовлений на ім`я померлого ОСОБА_3 ; зобов`язати КП "БТІ" ОМР виготовити нову технічну документацію на домоволодіння АДРЕСА_1 окремо на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без наявності неіснуючого гаражу за літерою "О" й з наявністю надлишку земельної площі 81 кв.м.

2. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 17.12.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016, адміністративний залишено без задоволення.

3. 17.03.2016 позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 17.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

5. В подальшому справу передано на розгляд Верховному Суду.

6. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Саприкіної І.В.

7. Заперечень, відзиву на касаційну скаргу відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не подали.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2003 ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 . наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , що складається з однієї кам`яної будівлі, зазначеної в схематичному плані під літерою "А", житловою площею 41,5 кв.м, та надвірних господарчих будівель та споруд, зазначених літерами: "Б" - л.кухня, "В", "Г", "Д", "З" - сараї, "Е" - навіс, "Ж, И" - вбиральня, "О" - гараж, 1-3 огорожа, І - мостіння, ІІ - цистерна, розташованих на земельній ділянці, площею 657,0 кв.м.

9. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.10.2007, виданого Другою Одеською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3-4411, бланк серії ВКА №583969, зареєстрованого КП "ОМБТІ та РОН" в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.11.2007 № 20591538, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарчими спорудами, що відповідно до технічного паспорту від 04.09.2007 в цілому складається з одного житлового будинку під літ. "А", житловою площею - 41,5 кв.м, загальною площею - 70,9 кв.м, та господарчих споруд під літ. "Б" - літня кухня, "В", "Г", "Д" - сарай, "Е" - навіс, "Ж", "И" - убиральня, "З" - сарай, "О" - гараж, "І" - мостіння, "II" - цистерна, "№ 1-3" - огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 657 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

10. Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 16.08.2000 ОСОБА_5 належало на праві приватної власності домоволодіння, що складається з одного житлового будинку під літ. "А", загальною площею 47,7 кв.м, житловою площею 19,0 кв.м, літньої кухні під літ. "Б", сараю під літ. "В", туалету під літ. "Г", відображених у технічному паспорті від 07.08.2000.

11. Також згідно з Договором довічного утримання ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_6 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та складається в цілому з однієї кам`яної будівлі, житловою площею 19,0 кв.м, зазначеної на схематичному плані під літ. "А" та надвірних господарчих споруд під літ. літ.: "Б" - літня кухня, "В" - сарай, "Г" - прибиральня, І - мостіння, ІІ - цистерна, №1 - огорожа, розташованих на земельній ділянці розміром 960 кв.м.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. Суд першої інстанції, з яким висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що включення гаража під літ. "О" до технічного паспорта, виготовленого КП ОМТБІ та РОН ОМР від 04.09.2007 на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , та збільшення розміру земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 не може порушувати прав ОСОБА_1 , так як площа його ділянки не зменшилась. Ураховуючи наведене, права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій в даному випадку не порушені, а тому захисту не підлягають.

ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є власником домоволодіння АДРЕСА_2 . 24.10.2007 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі сфальсифікованого технічного паспорту від 04.09.2007, оскільки гараж, зображений під літ. "О" на ділянці АДРЕСА_1 перестав існувати ще 29-30.04.2007, а загальна площа ділянки НОМЕР_3 недійсна, оскільки в технічному паспорті від 04.09.2007 відсутній запис про надлишки земельної площі відповідно до рішення Ленінського райвиконкому №877 від 06.07.1973 на 600 кв.м. За твердженням позивача сарай-гараж за літерою "О" був збудований на надлишках земельній площі, забраної з ділянки № НОМЕР_2 , що перевищує і розмір земельної ділянки, вказаний у договорі купівлі-продажу 1958 року, завіреному Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, стороною якого був ОСОБА_4 , і перевищує розмір, вказаний у рішенні Ленінського виконкому від 06.07.1973, та узаконеним не був. 05.11.2013 Суворовським районним судом м.Одеси було встановлено неіснування гаражу під літ. "О" на ділянці НОМЕР_3 станом на 29-30.04.2007 у ОСОБА_2 . Також позивач зазначив, що відсутність гаражу під літ. "О" вже доведена іншим судовим рішенням, а розмір земельної площі ділянки НОМЕР_3 - 657 кв.м є фальсифікацією, як і контури лівого та правого кордонів ділянки № НОМЕР_3 , площа сараю-гаражу під літ. "О", розташування сараю-гаражу під літ. "О" від будівлі під літ. "И", розташування будівлі під літ. "З", а також відсутність чотирьох будівель "Е", "Д", "Ж" і "О".

14. Відповідачі у судові засідання не з`являлись.

15. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що судовими рішеннями встановлено відсутність порушень щодо визначення розміру земельної ділянки третьої особи, встановлено відповідність розмірів земельної ділянки під № НОМЕР_3 площі, вказаній у технічному паспорті від 04.09.2007, та зазначав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, розглядалися судами різних інстанцій, за наслідками розгляду яких ухвалені рішення, що підтверджують належність зруйнованої будівлі літ. "О" до земельної ділянки за АДРЕСА_1 .

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ДОДАТКОВИХ ПОЯСНЕНЬ ДО НЕЇ

16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій не перевірено покликань третьої особи на те, що якщо гараж під літ. «О» зруйнований 29-30.04.2007, то яким чином такий вказаний у технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 від 04.09.2007. Площа земельної ділянки, на якій знаходиться вказане домоволодіння, збільшена шляхом захоплення площі земельної ділянки, яка виділена йому. Вказаний у свідоцтві про право власності на ім`я ОСОБА_7 від 1976 року сарай-гараж під літ. «О», що розташований на самовільно захопленій площі земельної ділянки, збудований у незаконний спосіб. Одеська міська рада, яка є власником земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 , права на користування земельною ділянкою, площею 611 кв.м, нікому не надавала.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Суд дослідив доводи касаційної скарги, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами попередніх інстанцій та дійшов таких висновків.

18. Згідно із частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом, КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

19. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

20. У пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12.10.1978 у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

21. На підставі пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

22. Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

23. Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

24. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

25. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

26. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

27. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

28. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

29. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

30. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №685/1346/15-а.

31. Як установлено судами та видно із матеріалів справи, предметом у такій є визнання частково недійсним свідоцтва про право спадщину за законом серії BKA №583969 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , в частині зазначення наявності гаражу під літ. "О" відповідно до технічного паспорта ділянки АДРЕСА_1 від 04.09.2007; визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серії BKA №583969 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , в частині зазначення площі земельної ділянки, на якій розташовані будівля та господарські споруди; визнання недійсним технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 , виготовленого КП "БТІ" ОМР та РОН ОМР від 04.09.2007 на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; зобов`язання КП "БТІ" ОМР виготовити нову технічну документацію на домоволодіння АДРЕСА_1 окремо на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без наявності неіснуючого гаражу за літерою "О" й з наявністю надлишку земельної площі.

32. Виникнення спірних правовідносин у справі, яка розглядається, обумовлено незгодою позивача з набуттям ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відповідачів як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки законність набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

33. Висновки суду узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постановах від 04.04.2018 по справі № 826/3202/16, від 20.06.2018 у справі №820/4146/17, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.08.2019 у справі №812/10703/13-а.

34. З огляду на викладене, наявний спір, не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства. Тобто спірні правовідносини стосуються набутого ОСОБА_2 права власності на об`єкти нерухомого майна і в разі задоволення позову майнові права цієї особи можуть бути порушені. Тому цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

35. Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 810/2421/16.

36. За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

37. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

38. За нормами частини 3 статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

39. Відповідно до частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись статтями 349, 354, 355, 356 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 17.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 скасувати.

3. Провадження в справі № 523/18437/14-а за позовом ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, державного нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Катерини Георгіївни, державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїни Леонтіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання недійсним технічного паспорта на домоволодіння, частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити дії - закрити.

4. Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя І.В. Саприкіна