Справа № 826/1781/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
21 жовтня 2019 року № 826/1781/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України)
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДР: НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

2) зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив військову службу в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України, де отримував грошове забезпечення.

Наказом Міністра оборони України № 935 від 19.12.2017 «по особовому складу», позивача було звільнено у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) № 249 від 28.12.2017 виключений зі списків особового складу частини та направлений для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату з 28.12.2017.

Зазначає, що наказом від 28.12.2017 № 249 йому було визначено здійснити виплату одноразової грошової допомоги по звільненню за 24 календарних років.

Позивач наголошує, що на підставі даного наказу, Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України йому була виплачена вихідна допомога без врахування додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.10 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Звертає увагу суду на те, що у січні 2018 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити виплату грошової допомоги з врахуванням щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Однак, листом від 11.01.2018 № 116/2/12/363 йому було відмовлено у перерахунку вихідної допомоги з посиланням на те, що відповідно до п. 38.6 Інструкції від 11.06.2008 № 260 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» щомісячна грошова винагорода не повинна враховуватись до вихідної допомоги.

Між тим, позивач посилаючись на ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначив, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Додає, що ч. 2 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Звертає увагу суду на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 передбачає виплату щомісячної основної грошової винагороди.

Наголошує, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася йому щомісячно з дня її запровадження до дня його звільнення з військової служби, тобто, як стверджує позивач, грошова винагорода мала постійний характер.

Підсумовуючи викладене у сукупності, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.
Відповідач надіслав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача зазначив, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди Міністерством оборони України було прийнято наказ від 24.10.2016 № 550, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.11.16 за № 1470/29600, яким затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Звертає увагу суду на те, що п. 8 вказаної Інструкції передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою від 22.09.2010 № 889 при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільнені, згідно Інструкції, не включається.

У відзиві також зазначено, що аналіз нормативно правових актів, які регулюють порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, дає підстави дійти висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода яка передбачена Постановою від 22.09.2010 № 889, має періодичний характер, оскільки виплата такої винагороди залежить від наявності рішень відповідних суб`єктів владних повноважень та від настання спеціальних обставин, з огляду на що, на думку представника відповідача, така винагорода не може включатися до складу грошового забезпечення з якого проводиться розрахунок одноразової грошової допомоги при звільнені.

Підсумовуючи викладене представник відповідача наголосив на безпідставності позовних вимог.

У письмових поясненнях позивач наголошує на безпідставності та необґрунтованості доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Процесуальні дії, вчинені у справі.
Ухвалою судді від 06.02.2018 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України

Встановлені судом обставини.
Розглянувши подані документи, враховуючи наявні пояснення позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України за контрактом, в якому отримував грошове забезпечення.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статі полковника ОСОБА_1 , заступника начальника управління охорони державної таємниці та захисту інформації Командування Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас, у зв`язку з чим, Міністром оборони України генералом армії Полтораком С.Т. видано наказ від 19.12.2017 № 935 «по особовому складу».

28.12.2017 Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України прийнято наказ № 249 «по стройовій частині» яким полковника ОСОБА_1 , заступника начальника управління охорони державної таємниці та захисту інформації Командування Сухопутних військ Збройних Сил України виключено зі списків особового складу, всіх видів грошового забезпечення з подальшим зарахуванням на військовий облік до Шевченківського районного у м. Києві військового комісаріату з 28.12.2017.

Також у наказі від 28.12.2017 № 249 зазначено, що станом на 28.12.2017 вислуга років в Збройних Силах складає в календарному обчисленні 27 років, 04 місяці, 27 днів, в пільговому обчисленні 28 років, 01 місяць, 05 днів.

Наказом від 28.12.2017 № 249 передбачено виплату позивачу одноразової грошової допомоги по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 за 27 календарних роки.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо виплати йому грошового забезпечення без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В той же час, ч. 2 ст. 9 вказаного Закону передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

22.09.2010 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», п/п 2 п. 1 якої установлено, зокрема, що щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Як вже було встановлено судом, позивача звільнено зі служби на підставі ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII, з урахуванням ч. 8 цієї ж статі, у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, про що видано відповідний наказ.

Між тим, суд зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 становила 60% місячного забезпечення.

В той же час, додаткову грошову винагороду у зазначеному розмірі до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено та, відповідно не виплачено.

Відмова від наведеного ґрунтується на нормах Інструкції № 260, а саме п/п. 38.1, 38.6 передбачають, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (пункт 38.1).

Військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються:

звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення);

які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.

Військовослужбовцям льотно-підйомного складу, які звільнені з льотної роботи на підставі постанови військово-лікарської комісії та які у зв`язку з цим звільняються з військової служби, для обчислення одноразової грошової допомоги включається надбавка за особливі умови служби (підпункт 14.2.7 та пункт 14.3 цієї Інструкції) (пункт 38.6).

Аналогічні норми щодо не включення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, що виданий на виконання постанови від 22.09.2010 № 889 і діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

У подальшому тотожне регулювання цього питання запроваджено з прийняттям згаданої вище Інструкції № 550.

Разом із цим, суд зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. 2 ст. 9 якого передбачає склад грошового забезпечення, тоді як Інструкція № 260 та Інструкція № 550 є підзаконними актами, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону, тобто нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17 (провадження № К/9901/7222/19), від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17 (провадження № К/9901/47590/18), від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а (провадження № К/9901/30188/18) та від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17 (провадження № К/9901/49169/18).

Крім того, судом також враховується, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Між тим, оскільки останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2019 № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, що підтверджується довідкою, виданої ОСОБА_1 про фактичну виплачене грошове забезпечення за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року (том 1 а.с. 14), підставами вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні, відтак розрахунок грошової допомоги при звільненні повинен був проводитись з урахуванням вказаної щомісячної додаткової грошової винагороди.

За таких обставин, враховуючи, що при виплаті грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , відповідачем не було включено до її розміру грошову щомісячну винагороду, яка виплачувалась позивачу, суд приходить до висновку про протиправність дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та, як наслідок зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та з урахуванням проведених виплат.

Тобто, відповідачу слід провести позивачу нарахування грошової допомоги при звільненні включивши у грошову допомогу щомісячну додаткову грошову винагороду та здійснити виплату різниці нарахованої суми з фактично вже виплаченою сумою одноразової грошової допомоги по звільненню.

При цьому, суд зазначає, що твердження відповідача щодо правомірності своїх дій, які викладені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються висновками суду, викладеними у даному рішенні.

Згідно з. ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги по звільненню без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями 2, 5 11, 14, 19, 72 77, 90, 241 246, 250, 251, 255, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

3. Зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) (адреса: вул. Дегтярівська, буд. 19, м. Київ, 04119; код ЄДР: НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» та з урахуванням проведених виплат.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін