Справа № 826/5253/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5253/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування Наказу №173 від 13.02.2018 року в частині,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач), третя особа: Державна фіскальна служба України, про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 13.02.2018 року № 173 в частині застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньо-економічної діяльності до Приватного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що підставою для застосування санкції є подання ДФС від 06.09.2017 року № 15271/5/99-99-14-06-02-16. Оскільки вказане подання за змістом та формою відповідало частині 3 ст.37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», у відповідача не було передбачених законодавством підстав для незастосування до позивача спеціальної санкції-індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, листом від 02.10.2017 року №4102-13/34688-07 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило ПАТ «ПБК «Радомишль», що до Мінекономрозвитку надійшло подання Державної фіскальної служби України від 06.09.2017 року №15271/5/99-99-14-06-02-16 про застосування спеціальної санкції до ПАТ «ПБК «Радомишль» за порушення вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» допущеного під час здійснення зовнішньоекономічних операцій з «Softex Trading OU» на суму 745, 75 тис. дол. США, «Gray Magnet Ltd.» на суму 1 355, 62 тис. євро. та запропонувало позивачеві в строк до 15.11.2017 року направити на адресу Міністерства матеріали, які свідчать про усунення правопорушення станом на поточну дату та приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності до норм чинного законодавства України.

Листом від 13.11.2017 року №997 ПАТ «ПБК «Радомишль» повідомило відповідача, що будь які порушення вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» по зовнішньоекономічним операціям з «Softex Trading OU» відсутні, оскільки між ПАТ «ПБК «Радомишль» та ТОВ «Авто-Ізі» було укладеного договори відступлення права вимоги, відповідно до яких ПАТ «ПБК «Радомишль» («Цедент») передає ТОВ «Авто-Ізі» («Цесіонарію») право вимоги, належне Цедентові, і стає кредитором за Договором купівлі-продажу між ПАТ «ПБК «Радомишль» та «Softex Trading OU». Предметом Договору є право Цесіонарія вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань зі сплати заборгованості за поставлений Цедентом на адресу Боржника Товар на зазначену в Договорах суму. Відповідно до умов договору Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар. Таким чином, відступлення ПАТ «ПБК «Радомишль» права вимоги у вищенаведеному зобов`язанні було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. При відступленні права вимоги до нового резидента-кредитора у повному обсязі переходить паво вимоги за зобов`язанням нерезидента-боржника. При цьому, відповідальність за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за експортно-імпортними операціями також покладається на резидента, до якого перейшли права первісного кредитора.

Стосовно відносин з «Gray Magnet Ltd.», в листі від 13.11.2017 року №997 ПАТ «ПБК «Радомишль» повідомило, що 08.02.2016 року Господарським судом Львівської області по справі №914/4335/15 було винесено рішення, яким позовні вимоги «ПБК «Радомишль» задоволено у повному обсязі та стягнуто з «Gray Magnet Ltd.» борг в сумі 1 355 620 Євро. Разом з тим, згідно відомостей Бюро реєстраційної компанії Англії та Уельсу компанію «Gray Magnet Ltd.» 09.02.2016 року було ліквідовано. Враховуючи наведене, стягнути існуючу заборгованість з компанії «Gray Magnet Ltd.» на даний момент є неможливим, відтак ПАТ «ПБК «Радомишль» не порушувало вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Листом від 13.03.2018 року №4102-13/10447-07 відповідач повідомив позивача, що Мінекономрозвитку розглянуло лист ПАТ «ПБК «Радомишль» від 13.11.2017 року №997 та направило копію наказу від 13.02.2018 року №173.

Згідно з наказом Мінекономрозвитку 13.02.2018 року №173 до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" за порушення ст. 1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» на підставі подання Державної фіскальної служби України від 06.09.2017 року №15271/5/99-99-14-06-02-16 застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності (порядковий номер 1 у додатку «Перелік суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, до яких застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності» до такого Наказу).

Позивач, не погоджуючись з наказом Мінекономрозвитку щодо застосування стосовно нього спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, звернувся до суду з даним позовом.

Правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг здійснюється Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (тут та надалі Закон вживається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 37 вказаного Закону санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію. У даному випадку спеціальна санкція була застосована до позивача за порушення статті 1 Закону № 185/94-ВР на підставі подання Державної фіскальної служби України від 06.09.2017 року № 15271/5/99-99-14-06-02-16.

В поданні Державної фіскальної служби України було зазначено, що Офісом ВПП за результатами перевірки ПрАТ «ПБК «Радомишль» було встановлено порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме наявність простроченої заборгованості при проведенні розрахунків із «Softex Trading OU» на суму 745, 75 тис. дол. США, «Gray Magnet Ltd.» на суму 1 355, 62 тис. євро.

Згідно з поданням інформація про обставини зазначених правопорушень, а також висновки щодо їх правової кваліфікації були викладені в акті від 11.04.2017 року №740/28-10-14-02/05418365.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ПБК «Радомишль» дійсно мало зовнішньоекономічні відносини з нерезидентами України Softex Trading OU та Gray Magnet Ltd.

Частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

З аналізу наведених норм вбачається, що зарахування є одним із способів припинення зобов`язань, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав. Для проведення зарахування необхідна наявність умов: вимоги повинні бути зустрічними, тобто такими, що випливають з взаємних зобов`язань між двома особами: вимоги повинні бути однорідними (зокрема, грошові вимоги в одній валюті); строк виконання за зустрічними вимогами має настати.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач уклав з ТОВ «Авто-Ізі» ряд договорів про відступлення права вимоги. Згідно умов вказаних договорів до ТОВ «Авто-Ізі» перейшло право вимоги до Softex Trading OU по експортному контракту №Р75.

В свою чергу, ТОВ «Авто-Ізі» уклало із ТОВ «Екліпс-Інвест» ряд договорів про уступку права вимоги №5/7, №10/07, №3/07, №8/07, №9/07, №1/07, згідно яких право вимоги до Softex Trading OU було відчужено до ТОВ «Екліпс-Інвест».

В матеріалах справи наявні копії платіжних доручень, зі змісту яких вбачається, що платником є ТОВ «Екліпс Інвест», а отримувачем ПрАТ «ПБК «Радомишль», призначення платежу «оплата по договору відступлення прав вимоги».

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що Законами Украйни «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не заборонено проведення заліку взаємних однорідних вимог у зовнішньоекономічній діяльності, а Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України прямо передбачена можливість проведення заліку зустрічних однорідних вимог.

В данному випадку в результаті сплати ТОВ «Екліпс-Інвест» грошових коштів на користь позивача, позивачем було усунуто порушення у вигляді простроченої заборгованості при проведенні розрахунків із «Softex Trading OU».

Щодо відносин з Gray Magnet Ltd колегія суддів зазначає наступне.

Так, 13.03.2015 року між позивачем (продавець) та Gray Magnet Ltd (покупець) було укладено договір №1303/15. На виконання умов вказаного договору та специфікацій позивач протягом лютого-квітня 2015 року поставив Gray Magnet Ltd товар, проте вартість товару у розмірі 1355620 євро покупцем сплачено не було.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.02.2016 року по справі №914/4335/15 позовні вимоги «БК «Радомишль» задоволено у повному обсязі та стягнуто з «Gray Magnet Ltd.» борг в сумі 1 355 620 Євро.

Водночас, стягнення вказаної заборгованості з «Gray Magnet Ltd.» є неможливим, оскільки згідно відомостей Бюро реєстраційної компанії Англії та Уельсу компанію «Gray Magnet Ltd.» 09.02.2016 року було ліквідовано.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем було вжито всіх можливих практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Крім того, як свідчать матеріалами справи, 10.05.2018 року №440 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про тимчасове зупинення дії санкції до якого було додано документи на підтвердження факту усунення порушень у зв`язку з допущення яких до нього було застосовано спеціальну санкцію - індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності на території України.

Частиною 20 статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" передбачено, що у разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

Частинами 13,14 статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" передбачено, що клопотання повинно містити такі документи: лист-звернення з викладенням причин, що призвели до порушення, та про вжиті заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України; оригінали або завірені в установленому порядку копії матеріалів (довідки) від державних органів, що здійснюють контроль за зовнішньоекономічною діяльністю чи валютний контроль, та/або агентів валютного контролю, які засвідчують вжиті суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності практичні заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України. Загальний термін розгляду цих клопотань не повинен перевищувати тридцяти календарних днів.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, ознайомившись з клопотанням позивача, направив на адресу Державної фіскальної служби України лист від 18.05.2018 року №4102-14/21758-03 з пропозицією розглянути надані матеріали та висловити позицію Державної фіскальної служби України, як ініціатора застосування спеціальної санкції до ПАТ «ПБК «Радомишль» щодо можливості її скасування.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було досліджено додані позивачем до клопотання від 10.05.2018 року №440 документи та надано оцінку наведеним позивачем в клопотанні фактам, а також докази на підтвердження факту прийняття за результатами розгляду клопотання позивача відповідного рішення.

Враховуючи наведене у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржуваний наказ, в частині, що стосується позивача, Мінекономрозвитку діяло не на підставі та не в межах повноважень, що передбачені Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність.

Також, колегія суддів враховує й наступне.

07.02.2019 року введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року № 2473-УІІІ (далі - Закон № 2473- VIII), яким виключено статтю 37 «Спеціальні санкції за порушення цього або пов`язаних з ним законів України» Закону № 959-ХІІ. Будь-які застереження щодо застосування положень цього закону в частині, що стосується виключення статті 37 Закону № 959-ХІІ чи дії застосованих до прийняття цього закону спеціальних санкцій у вигляді індивідуального режиму ліцензування, у Законі № 2473- VIII не вказані.

Окрім того, із введенням в дію Закону № 2473- VIII втратив чинність і Закон № 185/94-ВР, з підстав порушення норм якого до позивача були застосовані спірні санкції згідно виключеної статті 37 Закону № 959-ХІІ.

Отже, з 07.02.2019 року законодавець фактично скасував відповідальність, до якої було притягнуто позивача оскаржуваним наказом.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення Закону № 2473-VIII, якими скасовано відповідальність у вигляді індивідуального режиму ліцензування, яка передбачалася статтею 37 Закону № 959-ХІІ, мають зворотну дію у часі, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи викладені обставини, оскаржуваний наказ, яким притягнуто позивача до відповідальності у вигляді індивідуального режиму ліцензування, підлягає скасуванню, оскільки така відповідальність скасована Законом № 2473-VIII, який в силу статті 58 Конституції України має зворотні дію.

Доводи апелянта про те, що подання ДФС України щодо застосування санкції до позивача, яке стало підставою для прийняття наказу Мінекономрозвитку від 13.02.2018 року №173, за змістом та формою відповідало частині 3 ст.37 Закону, а тому й відповідача не було передбачених законодавством підстав для незастосування до позивача спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних мотивів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 217 Господарського кодексу України за порушення суб`єктами господарювання правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції, які застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1ст. 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як, зокрема, застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом.

Отже, санкція, застосована відповідачем у спірних правовідносинах, а саме індивідуальний режим ліцензування, є адміністративно-господарською санкцією.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Тобто, застосування адміністративно-господарських санкцій має відбуватись з урахуванням правил, передбачених, зокрема Господарським кодексом України.

Так, підстави господарсько-правової відповідальності встановлені ст. 218 Господарського кодексу України, відповідно до частині 1 якої підставою господарсько- правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З аналізу приписів ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та ст. 218 Господарського кодексу України, підставою для застосування санкцій є саме правопорушення, а наявність відповідного подання є лише однією з умов застосування санкцій.

При цьому, належить врахувати, що відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Закон не встановлює перелік конкретних обставин, якими суб`єкт господарювання може довести, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У кожному конкретному випадку необхідно встановити, чи вжив суб`єкт господарювання усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Вказаних обставин відповідачем встановлено не було.

Враховуючи викладене у сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23.10.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев