Справа № 2240/2891/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2891/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

22 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року (повний текст якої складено в м. Хмельницькому 11.01.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в порядку ст. 383 КАС України до Хмельницького окружного адміністративного суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив:

- визнати дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області стосовно часткового не виконання рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 судових витрат у сумі 29,60 грн. по справі № 2240/2891/18 протиправними;

- визнати порушення прав позивача ОСОБА_1 при виконанні рішення суду по справі № 2240/2891/18 .

Підставою звернення позивача з даною заявою до суду слугувала відмова Пенсійного органу у компенсації судових витрат в сумі 29,60 грн. відповідно до рішення суду, з підстав відсутності коштів в бюджеті Пенсійного фонду України передбачених на вказану меті.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у задоволені заяви відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено, судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 по справі №2240/2891/18, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації пенсії, викладену у листі від 27.07.2018 за №23976/07. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації пенсії, яка була нарахована на підставі рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 05.08.2018 року по справі №674/507/17 у розмірі 22212,90 гривень, за період з січня 2016 року по час фактичної виплати індексації пенсії - липень 2018 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 29 гривень 60 копійок за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (а.с. 174-178, 215-216, том 1).

05.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою від 02.04.2019, в якій просив, зокрема, виплатити судові витрати в сумі 29,6 грн., які залишилися не виплаченими відповідно рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 по справі №2240/2891/18 (а.с. 32, том 2).

Листом №1027/Т-8 від 03.05.2019, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило ОСОБА_1., зокрема, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відповідно до "Положення про Пенсійний фонд України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23.07.2014 року одним із завдань Пенсійного фонду є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2019 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 14 від 16 січня 2019 року не передбачено коштів на відшкодування сплаченого судового збору. На підставі вищезазначеного, головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не може виконати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року по справі № 2240/2891/18 в частині стягнення на Вашу користь судових витрат у розмірі 29 гривень 60 копійок за рахунок асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань (арк. спр. 33, т.2).

Вважаючи такі дії, вчинені суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, стосовно часткового не виконання рішення суду щодо виплати судових витрат у сумі 29,60 грн. по справі № 2240/2891/18 протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією заявою в порядку ст. 383 КАС України.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправних дій (бездіяльності) вчинених суб`єктом владних повноважень -Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, стосовно виконання рішення суду щодо виплати ОСОБА_1 судових витрат у сумі 29,60 грн. по справі № 2240/2891/18, оскільки факт звернення ОСОБА_1 із виконавчим листом до органів Казначейства, як того вимагає Порядок №845, не встановлений.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи оцінку спірним правовідносинам, враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з тим, стаття 383 КАС України регулює порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Судова колегія звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, предметом розгляду у даній справі є правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виплати на користь позивача присуджених рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду, судових витрат в рамках справи №2240/2891/18.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України "Про виконавче провадження", Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. N 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі Порядок №845).

Відповідно до п. 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п.2 Порядку №845, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Порядок безспірного списання коштів з рахунків боржника визначений п.23-п.34 Порядку №845.

Зокрема, відповідно до п.28 Порядку №845, орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів.

В даному випадку, як засвідчено матеріалами справи, 23.05.2019 року на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року в частині стягнення з пенсійного органу на користь ОСОБА_1 понесенні ним судові витрати в сумі 29,6 грн. було видано виконавчий лист, який в подальшому заявою позивача від 24.05.2019 року направлений до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області для прийняття до виконання.

У відповідності до Повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 04.06.2019 року заява стягувача щодо примусового виконання виконавчого листа №2240/2891/18, виданого 23.05.2019 року, повернута стягувачу без прийняття до виконання. При цьому, стягувачу пояснено, що даний виконавчий документ в подальшому необхідно пред`явити у відповідний орган Державної казначейської служби України (а.с.53, том 2).

Станом на дату звернення до суду з заявою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду ОСОБА_1 доказів звернення із виконавчим листом по справі №2240/2891/18 до органів Казначейства, як того вимагає Порядок №845, суду не надав. Підстав в обгрунтування неможливості надання вказаних доказів також не повідомив.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність ознак протиправності в діях відповідача щодо виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року у справі №2240/2891/18, оскільки сам позивач не звертався із виконавчим листом у даній справі до органів Казначейства, як того вимагає Порядок №845.

Тобто, судова колегія, надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, вважає, що спірна ситуація виникла саме внаслідок бездіяльності позивача та недотримання ним приписів Порядку № 845.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи не вбачається факту вчинення відповідачем протиправної бездіяльності в ході виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року у справі №2240/2891/18.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.