Справа № 440/1892/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 р.Справа № 440/1892/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 02.08.19 року по справі № 440/1892/19

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області, в якому просив суд: стягнути з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у період з 05.12.2008 по 20.05.2019 в розмірі 273 367,08 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №816/1596/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017, стягнуто з Ліквідаційної комісії на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.11.2008 по 04.12.2008 в розмірі 426,78 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Проте, виплата заборгованості із грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на виконання судового рішення здійснена відповідачем лише 26.04.2019, про що свідчить виписка з АТ "Приватбанк" від 20.05.2019, а тому позивач вважає, що Ліквідаційна комісія зобов`язана виплатити його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто з 05.12.2008 по 20.05.2019.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області (вул. Кременчуцька, 2В, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.03.2017 по 25.04.2019 в розмірі 37 622 (тридцять сім тисяч шістсот двадцять дві гривні) 34 коп. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що суд першої інстанції неправомірно зменшив період обрахування розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, оскільки не врахував період з 05.12.2008 по 28.02.2017.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області про стягнення заробітної плати задоволено частково. Зобов`язано Ліквідаційну комісію УДАІ УМВС в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2008 рік тривалістю 37 днів. Стягнуто з Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.11.2008 по 04.12.2008 в розмірі 426,78 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 10-12).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 залишено без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 залишено без змін.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 набрала законної сили 28.02.2017.

З наявного в матеріалах справи листа заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області Корсун Т. від 22.05.2019 №07-23 адресованого позивачу встановлено, що з метою виконання рішення суду у справі №816/1596/16 меморіальним ордером від 26.04.2019 №1 перераховано грошове забезпечення за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 у розмірі 420,38 грн. з відповідним відрахуванням військового збору до бюджету згідно платіжного доручення від 25.04.2019 №31 у розмірі 6,40 грн. (а.с. 15).

Відповідно до виписки з АТ "Приватбанк" від 20.05.2019 №CQBQ432EKIJVPCMU, на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в сумі 420,38 грн., з яких вирахувано комісію в сумі 2,10 грн. (а.с. 16).

Не погоджуючись з вказаною сумою виплат позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 05.12.2008 по 28.02.2017, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Однак вказаним Порядком не передбачено правил виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, тобто у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що право позивача на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу визнано постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №816/1596/16, яка набрала законної сили за наслідками її апеляційного перегляду 28.02.2017.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язок відповідача як роботодавця з приводу виплатити грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у спірних правовідносинах виник з дня наступного за днем набрання чинності рішення суду у справі №816/1596/16, а саме - з 01.03.2017, а не з 05.12.2008, як помилково стверджує позивач в апеляційній скарзі.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №816/1596/16 в частині виплати усіх сум заборгованості при звільненні працівника виконано відповідачем лише 26.04.2019 за наслідками перерахування суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 за меморіальним ордером від 26.04.2019 №1 (а.с. 15).

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що періодом, за який з Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області належить стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати є період з 01.03.2017 (наступний день після набрання законної сили рішенням суду у справі №816/1596/16), а тому правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Полтавській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 05.12.2008 по 28.02.2017 відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, позивачем не доведено обставини на яких ґрунтуються його вимоги про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 05.12.2008 по 28.02.2017, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та задоволення вказаних позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року по справі № 440/1892/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 21.10.2019 року