Справа № 640/4815/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4815/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Парінова А.Б., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року

у справі №640/4815/19 (розглянутої в порядку спрощеного провадження)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до відповідача Державної служби геології та надр України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України, в якому просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за наслідками розгляду заяв ПАТ "Укрнафта" з доданими документами про продовження строку дії (з урахуванням заяв про внесення змін) до: - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2091 на видобування вуглеводнів: газ природний розчинений у нафті, нафта Східно-Рогинцівського родовища Сумської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 22.12.1999 року №2075 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній, розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Мельничинського родовища Львівської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2088 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний вільний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани газу природного вільного, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Великобубнівського родовища Сумської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2061 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, нафта Компанського родовища Полтавської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2060 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, супутні - конденсат, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Ярмолинцівського родовища Сумської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2086 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Новосхідницького родовища Львівської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2089 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Північно-Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2090 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років;

- в силу принципу "мовчазної згоди", встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 року №2806-IV, зобов`язати Державну службу геології та надр України прийняти наказ, на підставі якого видати Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" спеціальні дозволи на користування надрами з останнього дня строку, передбаченого законодавством на розгляд заяви дозвільним органом, та строком на 20 років з дати припинення строку дії відповідного спеціального дозволу, а саме: - від 31.01.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2061 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, нафта Компанського родовища Полтавської області строком на 20 років, до 21.12.2039 року; - від 31.01.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2060 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, супутні - конденсат, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Ярмолинцівського родовища Сумської області строком на 20 років, до 21.12.2039 року; - від 14.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2086 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Новосхідницького родовища Львівської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; - від 18.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2088 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний вільний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани газу природного вільного, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Великобубнівського родовища Сумської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; від 18.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2089 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Північно-Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; - від 18.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2091 на видобування вуглеводнів: газ природний розчинений у нафті, нафта Східно-Рогинцівського родовища Сумської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; - від 01.03.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 22.12.1999 року №2075 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Мельничинського родовища Львівської області строком на 20 років, до 22.12.2039 року; - від 01.03.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2090 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за встановленою відповідним законодавством процедурою та у повній відповідності до його вимог подав відповідачу документи для отримання спеціальних дозволів з продовженими строками дії та змінами до них, однак відповідач не здійснив жодних дій за результатами розгляду заяв позивача про продовження строку дії спеціальних дозволів і заяв про внесення змін до відповідних спеціальних дозволів, а отже допустив протиправну бездіяльність, яку позивач вирішив оскаржити у судову порядку. Посилаючись на відповідні положення Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", позивачем зроблено висновок про те, що у зв`язку зі сплином встановлених строків для видачі або відмови у видачі відповідачем документів дозвільного характеру, позивач за принципом мовчазної згоди набув права на провадження господарської діяльності за відповідними спеціальними дозволами, з метою продовження строку дії та внесення змін до яких він і звертався до відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за наслідками розгляду заяв ПАТ "Укрнафта" з доданими документами про продовження строку дії (з урахуванням заяв про внесення змін) до: - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2091 на видобування вуглеводнів: газ природний розчинений у нафті, нафта Східно-Рогинцівського родовища Сумської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 22.12.1999 року №2075 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній, розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Мельничинського родовища Львівської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2088 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний вільний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани газу природного вільного, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Великобубнівського родовища Сумської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2061 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, нафта Компанського родовища Полтавської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2060 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, супутні - конденсат, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Ярмолинцівського родовища Сумської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2086 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Новосхідницького родовища Львівської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2089 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Північно-Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років; - спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2090 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років.

В силу принципу "мовчазної згоди", встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 року №2806-IV, зобов`язано Державну службу геології та надр України прийняти наказ, на підставі якого видати Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" спеціальні дозволи на користування надрами з останнього дня строку, передбаченого законодавством на розгляд заяви дозвільним органом, та строком на 20 років з дати припинення строку дії відповідного спеціального дозволу, а саме: - від 31.01.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2061 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, нафта Компанського родовища Полтавської області строком на 20 років, до 21.12.2039 року; - від 31.01.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 21.12.1999 року №2060 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, супутні - конденсат, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Ярмолинцівського родовища Сумської області строком на 20 років, до 21.12.2039 року; - від 14.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2086 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Новосхідницького родовища Львівської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; - від 18.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2088 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний вільний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани газу природного вільного, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Великобубнівського родовища Сумської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; від 18.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2089 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Північно-Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; - від 18.02.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2091 на видобування вуглеводнів: газ природний розчинений у нафті, нафта Східно-Рогинцівського родовища Сумської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року; - від 01.03.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 22.12.1999 року №2075 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Мельничинського родовища Львівської області строком на 20 років, до 22.12.2039 року; - від 01.03.2019 року щодо продовження строку дії спеціального дозволу від 24.12.1999 року №2090 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років, до 24.12.2039 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ`єктивності рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції протиправно не враховано ту обставину, що принцип «мовчазної згоди» не створює для відповідача обов`язку видати документ дозвільного характеру та відповідно не дає підстав позивачу вимагати в судовому порядку зобов`язати контролюючий орган продовжити та видати такий дозвіл.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники в позивача судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (ПАТ "Укрнафта") володіє такими спеціальними дозволами на користування надрами:

- спеціальний дозвіл від 24.12.1999 року №2091 на видобування вуглеводнів: газ природний розчинений у нафті, нафта Східно-Рогинцівського родовища Сумської області строком на 20 років;

- спеціальний дозвіл від 22.12.1999 року №2075 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній, розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Мельничинського родовища Львівської області строком на 20 років;

- спеціальний дозвіл від 24.12.1999 року №2088 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний вільний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, супутні - нафта, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани газу природного вільного, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Великобубнівського родовища Сумської області строком на 20 років;

- спеціальний дозвіл від 21.12.1999 року №2061 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, газ природний розчинений у нафті, конденсат, нафта Компанського родовища Полтавської області строком на 20 років;

- спеціальний дозвіл від 21.12.1999 року №2060 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний, супутні - конденсат, етан з газу природного вільного, пропан з газу природного вільного, бутани з газу природного вільного Ярмолинцівського родовища Сумської області строком на 20 років;

- спеціальний дозвіл від 24.12.1999 року №2086 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Новосхідницького родовища Львівської області строком на 20 років; - спеціальний дозвіл від 24.12.1999 року №2089 на видобування вуглеводнів: основні - газ природній розчинений у нафті, нафта Північно-Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років;

- спеціальний дозвіл від 24.12.1999 року №2090 на видобування вуглеводнів: основні - газ природний розчинений у нафті, супутні - нафта, етан з газу природного розчиненого у нафті, пропан з газу природного розчиненого у нафті, бутани з газу природного розчиненого у нафті Ярошівського родовища Чернігівської області строком на 20 років.

У зв`язку з закінченням їх дії, маючи намір продовжити користування надрами зазначених в них родовищ, відповідно до частини восьмої статті 16 Кодексу України про надра, пункту 1, підпункту 11 пункту 4 Положення про Державну службу геології та надр України, пункту 8, абзаців п`ятого, шостого пункту 14, пункту 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами та пункту 4 Приміток до нього, ПАТ "Укрнафта" звернулось 31.12.2018 року до Державної служби геології та надр України (Держгеонадра) із відповідними заявами та необхідними документами про продовження строку дії спеціальних дозволів і внесення змін до них.

Однак, як у встановлені строки, так і в подальшому Держгеонадра не прийняло відповідних рішень відносно продовження строку дії спеціальних дозволів ПАТ "Укрнафта" та стосовно заяв про внесення змін до них, а саме: - не прийняла рішення у формі наказу, згідно пункту 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, про продовження або про відмову в продовженні строку дії спеціальних дозволів з урахуванням заяв про внесення змін до таких спецдозволів; - не видала відповідних спеціальних дозволів.

Вважаючи, вказані таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при наявності визначених законодавством умов, зокрема, вчасного звернення позивача із заявами про продовження строків дії та внесення змін до відповідних спеціальних дозволів, відповідач не вчинив конкретних дій, а саме не прийняв рішення у формі наказу про продовження чи відмову у продовженні строків дії спеціальних дозволів (з урахуванням змін) протягом встановленого строку, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача вчинити такі дії у судовому порядку.

Таким чином, бездіяльність дозвільного органу, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких суб`єкт господарювання може застосувати принцип мовчазної згоди. При цьому дії дозвільного органу, які пов`язані з несвоєчасним направленням суб`єкту господарювання рішення про відмову у видачі документу дозвільного характеру, не створюють для нього (суб`єкта) ніяких правових наслідків, оскільки виконання таких дій дозвільним органом здійснюється з порушенням умов, зазначених у абзаці чотирнадцятому пункту 14 та абзаці десятому пункту 9 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно визначення, наведеного у статті 1 Кодексу України про надра від 27.07.1994 року №132/94-ВР, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Користувачами надр, відповідно до частини першої статті 13 Кодексу України про надра, можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Згідно приписів статті 15 Кодексу України про надра, надра надаються у постійне або тимчасове користування.

Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку.

Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено.

Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді.

Якщо користування надрами пов`язане з провадженням діяльності, визначеної Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", надання їх у користування здійснюється з урахуванням результатів оцінки впливу на довкілля (згідно статті 15-1 Кодексу України про надра).

Стаття 16 Кодексу України про надра стосується спеціальних дозволів на користування надрами, зокрема відповідно до її частини восьмої переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до пункту 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 року №1174 (Положення), Держгеонадра є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Зокрема, згідно підпунктів 9 та 11 пункту 3 Положення Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань: видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2011 року № 615 затверджено Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами (Порядок), який, згідно пункту 1, регулює питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін.

Користувачами надр можуть бути особи, визначені статтею 13 Кодексу України про надра (далі - надрокористувачі).

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Згідно приписів абзацу п`ятого пункту 14 Порядку для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців. У заяві зазначається причина продовження строку дії дозволу. Надрокористувач, що не подав заяву в установлений строк, втрачає право на продовження строку дії дозволу.

Для продовження строку дії дозволу надрокористувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону (абзац шостий пункту 14 Порядку).

Рішення про продовження строку дії дозволу приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі та розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу протягом п`яти робочих днів з дати прийняття рішення про продовження строку дії дозволу (абзац п`ятнадцятий пункту 14 Порядку).

За пунктом 15 Порядку надрокористувачеві відмовляється у продовженні строку дії дозволу у разі: невиконання ним умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою; прийняття органом місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства; подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідності документів, поданих заявником, вимогам пункту 14 цього Порядку; наявності інформації від правоохоронних органів та суб`єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні; наявності зауважень Мінприроди щодо продовження строку дії дозволу відповідно до природоохоронного законодавства, передбачених пунктом 25 цього Порядку.

Надрокористувачеві відмовляється у внесенні змін до дозволу у разі: невиконання ним умов користування надрами, передбачених дозволом або відповідною угодою; прийняття органом місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами рішення про обмеження користування надрами відповідно до законодавства; подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідності документів, поданих заявником, вимогам пункту 17 цього Порядку.

Внесення змін до дозволу здійснюється, зокрема, на підставі заяви та поданих надрокористувачем (або правонаступником - у випадку, передбаченому підпунктом 8 цього пункту) документів (відповідно до абзацу першого пункту 17 Порядку).

Згідно приписів пункту 17 Порядку, внесення змін до дозволу на видобування корисних копалин здійснюється із зазначенням в особливих умовах дозволу умови щодо здійснення оцінки впливу на довкілля у випадках, передбачених Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Внесення змін до дозволу на геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ) за результатами оцінки впливу на довкілля здійснюється на підставі інформації Мінприроди в п`ятнадцятиденний строк з дня її надходження до Держгеонадр.

Відповідно до пункту 18 Порядку, орган з питань надання дозволу надає протягом 30 календарних днів з дати надходження заяви про переоформлення дозволу (внесення змін до нього) та документів, що додаються до неї, заявникові дозвіл на новому бланку з урахуванням відповідних змін або вмотивовану відмову.

Інформація про надходження заяви про переоформлення дозволу або про внесення змін до нього та про результат розгляду заяви розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу протягом трьох робочих днів з моменту переоформлення або внесення змін.

У разі відмови в наданні, продовженні строку дії, переоформленні, видачі дубліката дозволу або внесенні змін до нього документи повертаються в повному обсязі заявникові (пункт 21 Порядку).

Як зазначено у пункті 25 Порядку, про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін до нього Держгеонадра видає наказ, а Рада міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження.

Держгеонадра інформують Мінприроди про надходження заяв і документів, зазначених у додатку 1, про надання та продовження строку дії дозволів з одночасним надсиланням копій цих документів не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з дня їх реєстрації.

Мінприроди в строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня надходження документів, зазначених в абзаці другому цього пункту, надсилає до Держгеонадр пропозиції щодо надання чи продовження строку дії дозволів разом із зазначенням умов, за яких можливе користування надрами на запропонованих ділянках надр, в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства або зауваження щодо надання чи продовження строку дії дозволів.

У разі ненадання Мінприроди пропозицій щодо надання чи продовження строку дії дозволів разом із зазначенням умов, за яких можливе користування надрами на запропонованих ділянках надр, в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства протягом 15 робочих днів з дня надходження від Держгеонадр документів у повному обсязі вважається, що пропозиції щодо надання чи продовження строку дії дозволів відсутні.

Наказ Держгеонадр про надання дозволу розміщується протягом п`яти днів на офіційному веб-сайті Держгеонадр.

Наказ Держгеонадр про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу розміщуються протягом п`яти робочих днів на офіційному веб-сайті відповідного органу.

Отже, вищенаведені приписи законодавства свідчать про те, що ними встановлено відповідні строки у межах яких Держгеонадра повинна вчинити відповідні дії, зокрема, в контексті спірних правовідносин - прийняти рішення про продовження строку дії спеціального дозволу та про внесення змін до нього або про відмову у продовженні строку дії (внесенні змін). При цьому, регламентовано процедуру і підстави, згідно яких приймається відповідне рішення про продовження строку дії спеціальних дозволів та внесення змін до них, а також про відмову у прийнятті такого рішення.

Так, згідно наявних копій, спеціальні дозволи позивача: від 21 грудня 1999 року №2060, від 21 грудня 1999 року №2061, від 22 грудня 1999 року №2075, від 24 грудня 1999 року №2086, від 24 грудня 1999 року №2088, від 24 грудня 1999 року №2089, від 24 грудня 1999 року №2090, від 24 грудня 1999 року №2091 - були видані строком на 20 років.

Звернення позивача у відповідності до абзацу п`ятого пункту 14 Порядку до Держгеонадра підтверджується матеріалами справи, а саме заявами щодо продовження строків дії та внесення змін до спеціальних дозволів на користування надрами від 28.11.2018 №01/01/09/02/01-02/1-193 (отримано 30.11.2018), від 14.12.2018 №01/01/09/02/01-02/1-231 (отримано 18.12.2018), від 28.12.2018 №01/01/09/02/01-02/1-242 (отримано 28.12.2018), від 28.12.2018 №01/01/09/02/01-02/1-240 (отримано 28.12.2018), від 28.11.2018 №01/01/09/02/01-02/1-192 (отримано 30.11.2018), від 14.12.2018 №01/01/09/02/01-02/1-230 (отримано 14.12.2018), від 28.12.2018 №01/01/09/02/01-02/1-241 (отримано 28.12.2018), від 14.12.2018 №01/01/09/01-02/1-232 (отримано 18.12.2018) та додатками до них, з описом (переліком) документів, які додаються разом із заявами щодо продовження строку дії та внесення змін до спеціального дозволу на право користування надрами з метою видобування вуглеводнів (промислову розробку).

Раніше згаданим абзацом другим пункту 25 Порядку встановлені строки, протягом яких Держгеонадра інформує Мінприроди про надходження заяв і документів, зазначених у додатку 1, про надання та продовження строку дії дозволів з одночасним надсиланням копій цих документів.

Звернення відповідача до Міністерства екології та природних ресурсів у зв`язку із находженням відповідних заяв позивача, підтверджується листами Держгеонадра від 06.12.2018 №24669/03/12-18, від 06.12.2018 №24668/03/12-18, від 26.12.2018 №26145/03/12-18, від 26.12.2018 №26141/03/12-18, від 26.12.2018 №26144/03/12-18, від 04.01.2019 №280/03/12-19, від 04.01.2019 №281/03/12-19, від 29.12.2018 №27052/03/12-18.

З листів Мінприроди, які надсилались відповідачу у відповідь на вищевказані звернення, вбачається, останні були отримані: звернення від 06.12.2018 №24669/03/12-18 - зареєстровано 08.01.2019 за №5/4-11/269-19, звернення від 06.12.2018 №24668/03/12-18 - зареєстровано 08.01.2019 за №5/4-11/268-19, звернення від 26.12.2018 №26145/03/12-18 - зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1243-19, звернення від 26.12.2018 №26141/03/12-18 - зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1247-19, звернення від 26.12.2018 №26144/03/12-18 - зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1249-19, звернення від 04.01.2019 №280/03/12-19 - зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1246-19, звернення від 04.01.2019 №281/03/12-19 - зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1242-19, звернення від 29.12.2018 №27052/03/12-18 - зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1248-19.

Колегія суддів наголошує на ту обставину, що згідно положень абзацу третього та десятого пункту 25 Порядку, зазначених вище, Мінприроди встановлено строк в 15 робочих днів, з дня надходження від Держгеонадра відповідних документів, на надання відповіді у вигляді пропозицій чи зауважень.

В той же час, у разі ненадання такої відповіді протягом 15 робочих днів з дня надходження від Держгеонадр документів у повному обсязі вважається, що пропозиції щодо надання чи продовження строку дії дозволів відсутні.

Так, відповідь Мінприроди на звернення від 06.12.2018 №24669/03/12-18, зареєстрованого 08.01.2019 за №5/4-11/269-19 - датована 04.03.2019 за №674/01/12-19, на звернення від 06.12.2018 №24668/03/12-18, зареєстрованого 08.01.2019 за №5/4-11/268-19 - датована 04.03.2019 за №675/01/12-19, на звернення від 26.12.2018 №26145/03/12-18, зареєстрованого 31.01.2019 за №5/4-11/1243-19 - датована 04.03.2019 за №680/01/12-19, на звернення від 26.12.2018 №26141/03/12-18, зареєстровано 31.01.2019 за №5/4-11/1247-19 - датована 04.03.2019 за №679/01/12-19, на звернення від 26.12.2018 №26144/03/12-18, зареєстрованого 31.01.2019 за №5/4-11/1249-19 - датована 04.03.2019 за №677/01/12-19, на звернення від 04.01.2019 №280/03/12-19, зареєстрованого 31.01.2019 за №5/4-11/1246-19 - датована 04.03.2019 за №681/01/12-19, на звернення від 04.01.2019 №281/03/12-19, зареєстрованого 31.01.2019 за №5/4-11/1242-19 - датована 04.03.2019 за №678/01/12-19, на звернення від 29.12.2018 №27052/03/12-18, зареєстрованого 31.01.2019 за №5/4-11/1248-19 - датована 04.03.2019 за №682/01/12-19, а отже з пропущенням строків, встановлених абзацом третім пункту 25 Порядку.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що Держгеонадра згідно пункту 14 Порядку мало термін в 45 днів для прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяв позивача, оскільки листи Мінприроди були датовані 04.03.2019, адже врахування пропозицій чи зауважень останнього могло мати місце лише у разі їх надання протягом встановленого пунктом 25 Порядку строк, а саме 15 днів з дня надходження від Держгеонадр документів у повному обсязі.

Як наслідок, зважаючи на встановлений пунктом 18 Порядку загальний строк на видачу дозволу, що обчислюється з дати надходження заяви про переоформлення дозволу (внесення змін до нього) та документів, що додаються до неї, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що заявлені вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за наслідками розгляду його заяв - обґрунтованими.

Щодо вимог зобов`язального характеру, а саме в частині прийняття наказу, на підставі якого видати ПАТ "Укрнафта" спеціальні дозволи на користування надрами з останнього дня строку, передбаченого законодавством на розгляд заяви дозвільним органом, та строком на 20 років з дати припинення строку дії відповідного спеціального дозволу у силу принципу "мовчазної згоди", колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

В першу чергу, доводи контролюючого органу про те, що до спірних правовідносин мають застосовуватись лише вимоги Порядку є помилковими, оскільки згідно вже процитованих вище приписів його пункту 1, видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 №2806-IV визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.

За визначеннями, наведеними у частині першій статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності; принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Як встановлено судом першої інстанції Держгеонадра у встановлені законодавством строки не прийняла рішення у формі наказу про продовження або про відмову в продовженні строку дії спеціальних дозволів з урахуванням заяв позивача про внесення змін до таких спецдозволів та не видала відповідні спеціальні дозволи.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували, що за результатами розгляду заяв ПАТ "Укрнафта" разом із доданими до них документами прийнято передбачені Порядком рішення.

Водночас, зі змісту заяв та переліку документів, які додавались до заяв ПАТ "Укрнафта" про продовження строку дії спеціальних дозволів та внесення змін до спеціальних дозволів на користування надрами убачається, що до заяв були додані усі необхідні документи, які відповідають вимогам Додатку №1 до Порядку та відповідним його пунктам на дату звернення позивача з відповідними заявами.

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача стосовно неприйняття ним рішення у формі наказу за наслідками розгляду відповідних заяв ПАТ "Укрнафта" в порядку та строки, визначені спеціальним нормативно-правовим актом.

Відповідно, внаслідок неприйняття відповідачем означених рішень, зокрема, про продовження строку дії спеціальних дозволів з урахуванням заяв про внесення змін або про відмову у продовженні їх строку дії (відмову у внесенні змін) позивач після закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру набув право провадити діяльність з видобутку вуглеводнів на відповідних ділянках надр на підставі принципу "мовчазної згоди", передбаченого Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Відносно доводів відповідача щодо помилковості застосування судами в межах даного спору принципу мовчазної згоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2806-IV принцип мовчазної згоди - це принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови, якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Приписами частини 5 статті 4-1 Закону № 2806-IV визначено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Механізм застосування принципу мовчазної згоди визначений частиною 6 статті 4-1 Закону № 2806-IV, а саме: у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу.

Диспозицією частини 6 статті 4-1 Закону № 2806-IV передбачено, що у випадку невиконання дозвільним органом свого юридичного обов`язку (в установлений Законом строк видати документ дозвільного характеру або направити рішення про відмову у його видачі), тобто через свою бездіяльність, суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру.

Таким чином, юридичний факт, який полягає у бездіяльності дозвільного органу, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких суб`єкт господарювання може застосувати принцип мовчазної згоди. Тобто, виникнення у суб`єкта господарювання права на застосування принципу мовчазної згоди настає при наявності системи таких умов: 1) суб`єктом господарювання подані всі визначені законом документи для отримання дозволу, що підтверджується копією заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття; 2) закінчення строку розгляду поданих документів - 10 робочих днів від дня подання заяви; 3) відсутність/несвоєчасність відповіді суб`єкта владних повноважень по суті поданої заяви.

Аналіз норм Закону № 2806-IV дає підстави для висновку, що за умови подання суб`єктом господарювання повного пакету документів, він має право на застосування принципу мовчазної згоди.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №818/600/17, від 21.03.2019 у справі №817/498/17, від 10.01.2019 у справі №813/3145/16 та від 05.09.2018 у справі №826/11460/17.

Колегія суддів зауважує, що обов`язковим є прийняття як органом, який здійснює погодження, так і органом, який надає дозвіл на користування, відповідного розпорядчого рішення (позитивного чи негативного). В усіх інших випадках листування з позивачем в цей період, як спростування можливості застосування принципу мовчазної згоди, не може бути взяте до уваги, оскільки Закон передбачає прийняття рішення з боку відповідача за результатами розгляду заяви позивача, а не наявність листування.

Також безпідставним є посилання відповідача про те, що суди перебрали на себе повноваження дозвільного органу і втрутились у дискреційні повноваження відповідача, оскільки як було зазначено, відповідачем в порушення Порядку, тривалий час позивачу не продовжувались спеціальні дозволи на користування надрами. В зв`язку з цим, суди першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

В той же час із двадцять шостого абзацу резолютивної частини рішення суду слід вилучити словосполучення "з врахуванням принципу мовчазної згоди, встановленої частиною шостою статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" , як зайве зазначене, оскільки принцип мовчазної згоди застосовується в силу імперативних приписів закону, а не за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18 зазначено, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.

Принципи правової процедури вже стали універсальними через рішення Європейського суду з прав людини і поширюються як на процесуальне судочинство, так і на правові процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень під час прийняття відповідних актів стосовно прав, свобод та законних інтересів людини.

Дотримання процедурних норм є юридичною вимогою, згідно з якою держава, яка керується принципом верховенства права (мірило правовладдя), повинна поважати і враховувати права особи, а також визначати процедурні межі здійснення повноважень органами влади.

Тобто, якщо було порушено належну правову процедуру в органі влади - немає сенсу перевіряти змістову частину відповідного рішення (наслідків порушення процедури), оскільки таке є нікчемним.

Щодо доводів скаржника про втручання суду у його дискреційні повноваження слід зазначити наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Посилання відповідача, що таке рішення призведе до втручання у його дискреційні повноваження, які виходять за межі завдань адміністративного судочинства, не заслуговують на увагу, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими, чи абсолютними, та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Цей підхід став усталеним в судовій практиці.

За таких обставин, суд першої інстанції застосував той спосіб захисту, який є ефективним. Колегія суддів не вбачає у цьому втручання суду у повноваження відповідача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі №816/303/16, від 06.03.2019 у справі №200/11311/18-а, від 21.03.2019 у справі №817/498/17, від 31.07.2019 у справі №826/23816/15.

Враховуючи, що при наявності визначених законодавством умов, зокрема, вчасного звернення позивача із заявами про продовження строків дії та внесення змін до відповідних спеціальних дозволів, відповідач не вчинив конкретних дій, а саме не прийняв рішення у формі наказу про продовження чи відмову у продовженні строків дії спеціальних дозволів (з урахуванням змін) протягом встановленого строку, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача вчинити такі дії у судовому порядку.

Таким чином, бездіяльність дозвільного органу, стає передумовою для виникнення правовідносин, у яких суб`єкт господарювання може застосувати принцип мовчазної згоди. При цьому дії дозвільного органу, які пов`язані з несвоєчасним направленням суб`єкту господарювання рішення про відмову у видачі документу дозвільного характеру, не створюють для нього (суб`єкта) ніяких правових наслідків, оскільки виконання таких дій дозвільним органом здійснюється з порушенням умов, зазначених у абзаці чотирнадцятому пункту 14 та абзаці десятому пункту 9 Порядку.

Крім того, тягар доказування в аспекті правомірності своєї бездіяльності лежить на суб`єкті владних повноважень. В даному випадку судження відповідача щодо можливих порушень з боку позивача порядку користування надрами не ґрунтується на фактичних даних, які б аргументували такі посилання (застосування відповідних санкцій, звернення з заявами до судових органів тощо.).

Суд також зауважує, що в разі наявності порушень порядку користування надрами, суб`єкт владних повноважень наділений повноваженнями застосувати санкції в спосіб, передбачений законом, та вжити заходів з метою реагування на порушення порядку користування надрами (складання приписів про усунення порушень, зупинення дії чи анулювання дозволу, зупинення діяльності та ін.). Відповідачем не наведено фактичних даних на підтвердження застосування санкцій до позивача, який за твердженням суб`єкта владних повноважень допускав порушення правил користування надрами.

Суд також акцентує увагу на тому, що встановлення в подальшому фактів порушень правил користування надрами кореспондує обов`язок держави (в тому числі в особі Держгеонадра України) застосувати до суб`єкта господарювання відповідні санкції (складання приписів про усунення порушень, зупинення дії чи анулювання дозволу, зупинення діяльності та ін.), незважаючи на застосування принципу мовчазної згоди. А відновлення порушеного права на розгляд відповідних заяв на підставі рішення суду не звільняє суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення правил користування надрами на майбутнє.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки викладені в судових рішеннях судами попередніх інстанцій про те, що, оскільки відповідач за результатами розгляду заяв позивача не приймав відповідних рішень у вигляді наказу, його дії не відповідають законодавству, яке на час виникнення спірних правовідносин імперативно визначало конкретний спосіб поведінки Держгеонадра України у разі подання суб`єктами господарювання заяв про продовження строку дії спеціальних дозволів або внесення до них змін.

Такий же висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №804/6947/15, від 31 липня 2019 року у справі №826/23816/15.

З врахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не містить належних та вмотивованих доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості застосування суб`єктом господарювання принципу "мовчазної згоди" та неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявами позивача про продовження строку дії спеціальних дозволів та про внесення змін до спеціальних дозволів є протиправною, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяви про продовження строку дії спеціальних дозволів на користування надрами та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615.

В той же час, як зайве зазначене, із третього абзацу резолютивної частини рішення суду слід вилучити словосполучення «В силу принципу «мовчазної згоди», встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Аналогічна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 826/15869/17.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України - задовольнити частково.

Змінити резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року, виключивши з третього абзацу словосполучення «В силу принципу «мовчазної згоди», встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М. Собків

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2019 року.