Справа № 520/9601/19
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 р. № 520/9601/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- Визнати протиправним рішення сектору з питань призначення та перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №8 від 02.09.2019 року.

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , згідно чинного законодавства та підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Харківській області №04-52/394 від 15.08.2019 року з 01.01.2019 року, без обмеження максимальним розміром встановленим Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та нарахувати і провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів починаючи з 01.01.2019 року.

- Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 12.12.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік - ОСОБА_2 помер. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Харківській області та з 09.02.2016 року отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка - судді у відставці, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з урахуванням довідки про заробітну плату від 18.12.2013 р.№1015 .

Позивач звернулась до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії, на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Харківській області №04-52/394 від 15.08.2019 року про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Рішенням сектору з питань призначення та перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №8 від 02.09.2019 року їй було відмовлено в перерахунку пенсії по втрати годувальника, у зв`язку із тим, що Законом України від 10.12.2015 року «Про державну службу» та інших документів застосування пенсійного законодавства проведення перерахунку пенсії не передбачено.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача через канцелярію суду 09.10.2019 подано відзив на адміністративний позов, в якому він проти позову заперечував, зазначивши, що оскільки із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулась у серпні 2019 року, позивач отримує пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про державну службу», за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, а підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до підстав перерахунку пенсії зазначеною статтею не віднесено, відповідач дійшов висновку щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії Позивача. Вважає, що при розгляді питання про відмову у перерахунку пенсії позивачу, відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, зазначив, що чинним законодавством України не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Просив у позові відмовити.

Позивач направила відповідь на відзив, в якому твердження відповідача на ту обставину, що 01.05.2016 року у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 пенсії, призначені за ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців - хибними. Зазначає, що за життя її чоловік, ОСОБА_2 , отримував довічне грошове утримання судді у відставці на підставі ст. 43 Закону України "Про статус суддів". Відповідно до ч.4 ст,43 Закону України "Про статус суддів" (чинного на момент правовідносин) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.02.1993 року № 3723-ХІІ, нормами якого передбачався порядок перерахунку пенсій державним службовцям та, зокрема, пенсій по втраті годувальника. Зазначає також, що за змістом ч.1 ст. 138 Закону України від 07.07.2010 р, № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції на момент смерті годувальника) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Таким чином, пенсійне забезпечення непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, який працював на посаді судді і отримував або мав право на пенсію за Законом України "Про державну службу", регулюється цим Законом з урахуванням положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до положень ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 12.12.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 14). За життя чоловік позивачки, ОСОБА_2 , отримував довічне грошове утримання судді у відставці на підставі ст. 43 Закону України "Про статус суддів".

Як встановлено з матеріалів справи з 2008 року ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 13).

Судом вставлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Харківській області та з 09.02.2016 року отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка - судді у відставці, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з урахуванням довідки про заробітну плату від 18.12.2013 р.№1015

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що 30.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Відповідача з заявою № 434 про перерахунок пенсії та надала довідку № 04-52/394 від 15.08.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, копія довідки надана в додатках до позову (а.с. 18).

Рішенням № 8 від 02.09.2019 року відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії. (а.с. 19). В обґрунтування такої відмови зазначив, що не має правових підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу, оскільки відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889 -V- III «Про державну службу», який набув чинності з 01.05.2016 року перерахунок пенсії не передбачено.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку позивачу пенсії по втраті годувальника пенсії за віком чоловіка, а не від суми щомісячного грошового утримання судді у відставці, оскільки чоловікові позивача на момент його смерті виплачувалось довічне грошове утримання як судді у відставці, а пенсію за віком на день смерті він не отримував, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIІІ від 02 червня 2016 року.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 10 цього Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 36 вказаного Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону.

За визначенням пункту 1 частини 2 зазначеної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, серед інших, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Абзац 2 частини 3 цієї ж статті передбачає, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, відповідно до частина 1 статті 37 цього Закону.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 09.02.2016 року отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка - судді у відставці, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, у розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника з урахуванням довідки про заробітну плату від 18.12.2013 р.№1015.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника судді у відставці ОСОБА_2 , що не заперечується відповідачем, відтак призначення позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника є правомірним.

Проте, як зазначає позивач, пенсія відповідачем їй розрахована з середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, а не з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є порушення чинного законодавства з боку відповідача.

Так, відповідно до абзацу 22 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із частинами 1 та 5 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання частина 1 цієї статті.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України частина 5 цієї ж статті.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 142 "Про судоустрій і статус суддів", щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З аналізу чинного законодавства слідує, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу та є регулярними щомісячними грошовими виплатами, які призначаються судді у відставці, за його вибором, та за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини.

Отже, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, в залежності від того виду матеріального забезпечення, який обрав суддя при виході у відставку: із пенсії чи щомісячного довічного грошового утримання, тобто із того доходу, який суддя отримував на час настання смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання судді, що не заперечується відповідачем, а тому ОСОБА_1 , яка перебувала на його утриманні, має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у визначеному відсотковому розмірі від доходу, який мав годувальник на час настання смерті, тобто щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення сектору з питань призначення та перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №8 від 02.09.2019 року щодо призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 70% пенсії за віком є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , згідно чинного законодавства та підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Харківській області №04-52/394 від 15.08.2019 року з 01.01.2019 року, без обмеження максимальним розміром встановленим Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та нарахувати і провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів починаючи з 01.01.2019 року - суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення та перерахунок пенсії 30 серпня 2019 року, то і перерахунок має бути здійснений з дня подання такої заяви, тобто з 30 серпня 2019 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, про необхідність зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію у зв`язку із втратою годувальника, виходячи з суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та здійснити перерахунок, нарахування та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат з 30 серпня 2019 року.

Разом з тим, суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Приймаючи до уваги вище наведе, суд доходить висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до вимог законодавства, виходячи з суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та здійснити перерахунок, нарахування та виплату пенсії з урахуванням раніше проведених виплат саме з 30 серпня 2019 року підлягає задоволенню.

При цьому, задоволення позову в цій частині не є втручанням суду в дискреційне повноваження Пенсійного фонду, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити свої повноваження у спосіб та в межах передбачених діючим пенсійним законодавством, проте жодних дій щодо забезпечення права позивача на належне їй пенсійне забезпечення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не вчинено.

Стовно вимоги позивача без обмеження максимальним розміром встановленим Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки заявлені на майбутнє, через що у задоволенні таких позовних вимог належить відмовити.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 8 від 02.09.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), згідно чинного законодавства та на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації України у Харківській області №04-52/394 від 15.08.2019 року з 01.01.2019 року, та нарахувати і провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів починаючи з 30.08.2019 року.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022; ) судовий збір у розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 жовтня 2019 року.

Суддя Бідонько А.В.