Справа № 520/9350/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 жовтня 2019 р. справа № 520/9350/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 35-Б, м. Київ, Лівобережна Частина Києва, Київ, 02002) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 24.06.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №259410101.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що виконавче провадження ВП №59410101 відкрито з порушенням законодавства, оскільки на території міста Києва позивач не має жодного майна, не зареєстрована та не перебуває, а відтак вважає, що оскаржуваною постановою про відкриття ВП №59410101 від 24.06.2019 порушуються її права.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що позивач є власником карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, а тому є власником майна на території виконавчого округу. Відповідач вважає, що приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, а тому у межах спірних правовідносин у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог процесуального законодавства, представник позивача у заяві від 23.10.2019 просив суд розглядати справу без участі позивача та її представника.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що стягувачем, АТ «Перший Український Міжнародний Банк», 24.06.2019 надано до приватного виконавця заяву про примусове виконання виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною за № 11990 від 29.05.2019 про стягнення із боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 14 374,98 грн, в якій стягувач просить звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

У заяві вказано місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

26 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №59410101.

23 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною у виконавчому провадженні ВП №59410101 при примусовому виконанні виконавчого напису № 11990 від 29.05.2019 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд керується такими приписами норм чинного законодавства.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року (далі Закон, №1404-VІІІ) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця визначені ст. 24 Закону.

Згідно з частиною 2 цієї статті приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною першою статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У відповідності до ч. 2 ст. 48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

В пункті 19 Постанови Верховного Суду № 905/3542/15 від 10.09.2018 року зазначено: ч. 3.1. ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Системний аналіз норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчим округом відповідача є м. Київ. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, в територіальних межах м. Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві або ж майно боржника знаходиться в м. Києві.

У заяві на примусове виконання рішення стягувач зазначив, що у позивача є картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

У матеріалах справи міститься довідка вказаного банку, відповідно до якої також підтверджується, що позивач має вказаний картковий рахунок № НОМЕР_2 від 12.07.2016 в валюті гривня. Але аналіз вказаного документу доводить, що він містить відомості лише про наявність карткового рахунку у позивача та не містить відомостей про наявність на цьому картковому рахунку грошових безготівкових коштів.

Суд зазначає, що відповідач, у першу чергу, не звернула стягнення на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку позивача № НОМЕР_2 від 12.07.2016 в валюті гривня, відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а звернула стягнення саме на доходи позивача, про що свідчить постанова відповідача про звернення стягнення на доходи від 23.07.2019.

До суду не надано доказів, що у позивача наявне будь-яке майно, яке розташовано у м. Києві.

За таких обставин, суд зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження та прийняття спірної постанови у позивача було відсутнє будь-яке майно, у тому числі, грошові кошти, які б знаходились в межах виконавчого округу відповідача.

Щодо наданого відповідачем до суду листа-роз`яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018, суд зазначає, що такий лист має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватним виконавцем, якому він адресований, та не є джерелом права.

Перевіривши та оцінивши у сукупності всі докази, суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, діяв не на підставі, не у межах, що визначені Конституцією та Законами України.

Наведені відповідачем обґрунтування щодо процедури та порядку відкриття, ведення, закриття рахунків та їх обслуговування не спростовують обґрунтування позивача та викладені висновки суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем порушені вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 1404, оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з позивача у м. Києві - відсутні.

Беручи до уваги наведене та оцінюючи надані сторонами у справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 35-Б, м. Київ, Лівобережна Частина Києва, Київ, 02002) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни від 24.06.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №259410101.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 35-Б, м. Київ, Лівобережна Частина Києва, Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 23 жовтня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов