Справа № 300/1538/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" жовтня 2019 р. справа № 300/1538/19
За наслідками усунення ОСОБА_1 недоліків позовної заяви (а.с.30-33, 40-57), Івано-Франківським окружним адміністративним судом 13.08.2019 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-3).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву №932/09-70-10-24 від 28.08.2019, який із відповідними письмовими доказами надійшов на адресу суду 30.08.2019 (а.с.72-77, 79-94). У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами і доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне. Під час митного оформлення позивачем ТЗ, не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України, в тому числі про підтвердження сплати коштів чи їх внесення через фінансову установу за товар згідно заявленої митної вартості. У зв`язку із вказаним, відповідачем застосовано автоматизовану систему управління ризиками, якою виявлено, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. За твердженням відповідача, подані позивачем документи викликали обґрунтований сумнів щодо вірності визначення митної вартості автомобіля. Між декларантом та відповідачем проведено консультація, за наслідками якої декларантом не подано додаткових документів. Спочатку, при перевірці митної декларації від 08.05.2019, Митницею встановлено не подання декларантом для митного оформлення коносамента, як транспортно-розпорядчого документа про супровід товару від Сполучених Штатів Америки до митного кордону із Державою України та документів про оплату наданих послуг із такого транспортування автомобіля, в тому числі морським шляхом. Крім вказаного, декларантом не представлено копію митної декларації країни відправлення, як додаткового документа на підтвердження митної вартості. За переконанням представника відповідача, відомості, які містяться у копії митної декларації країни відправлення є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей щодо митної вартості товарів, зазначених у митній декларації та доданих до неї документах, тому відсутність таких документів виключає можливість перевірки органом доходів і зборів числових значень митної вартості у відповідності до частини 1 статті 54 Митного кодексу України. Відповідач, у спірному випадку, вказує на купівлю декларантом ТЗ в близького родича, у зв`язку із чим така операції з придбання товару мала місце між пов`язаними особами. Декларант не довів, що продавець ОСОБА_2 і позивач ( ОСОБА_3 ) не є непов`язаними особами. Для визначення скоригованої митної вартості відповідач використав зовнішнє джерело інформації з Інтернет ресурсу у формі витягу з каталогу "Kelley Blue Book", яка за параметрами імпортованого автомобіля становила 10 592,00 USD. До даної ціни відповідачем включено також витрати на транспортування, які в середньому становлять 400,00 USD, у зв`язку із чим загальна первинна митна вартість товару склала 10 992,00 USD. Використання Інтернет мережі як такої і каталогу "Kelley Blue Book" відповідач обґрунтовує дією Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України №689 від 11.09.2015, та наказом Державної митної служби України від 13.10.2006 за №885 "Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів". На підставі таких обставин 15.05.2019 відповідачем прийнято Рішення UA206000/2019/000428/2. Відповідачем при здійсненні митних процедур опрацьовано цінову політику з центральної бази даних і на момент митного оформлення за ідентичним товаром буди відсутні відомості, а тому не було підстав застосовувати 2-3 методи визначення митної вартості. Митним органом 13.06.2019 при повторному прийнятті саме оскаржуваного Рішення взято за основу зовнішнє джерело інформації, яке опрацьоване системою АСАУР. При таких обставинах, відповідачем прийнято Картку відмови та Рішення про коригування митної вартості від 16.06.2019, при цьому митна вартість товару визначена резервним методом в сумі 8 375,00 USD із застосуванням програмно-інформаційного комплексу АСАУР. Враховуючи наведене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувані рішення прийнятими відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин.
Представником відповідача 30.08.2019 подано в суд письмове клопотання №933/09-70-10-24 від 28.08.2019, в якому остання просила провести розгляд справи №300/1538/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.71). Суд ухвалою від 05.09.2019 відмовив в задоволенні вищевказаного клопотання відповідача (а.с.106-109).
04.09.2019 в суд від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 в черговий раз наголосила: у спірному випадку не мало місце існування обґрунтованих сумнівів щодо поданих декларантом відомостей, визначених, в першу чергу, в рахунку-фактурі (invoice) №004652 від 29.06.2015 в частині вартості товару, так як Митниці із змісту самого Рахунку було достовірно відомо про оплату 4 200,00 USD за товар готівкою, а не через фінансову установу. Акт передавання права власності на автомобіль ( ІНФОРМАЦІЯ_1 of sale) від 29.06.2015, укладений між "Bodnar Mykhailo" і декларантом, за своїм змістом є договором купівлі-продажу, який 29.06.2015 був нотаріально засвідчений публічним нотаріусом штату Нью-Йорк, про що свідчить штамп і підпис останнього. При здійсненні митних процедур відповідач не вказував на будь-які родинні стосунки між продавцем і покупцем, в тому числі щодо наявності факту придбання ТЗ між пов`язаними особами. Про такі припущення митний орган вказав лише при оскарженні в суді рішення про коригування митної вартості товару. При цьому, схожість у фаміліях учасників операції, жодним чином не доводить наявність близьких родинних стосунків між учасниками договірних відносин. На підтвердження власних доводів відповідач не надав жодного доказу. В порушення частини 4 статті 53 Митного кодексу України Митниця під час вчинення митних процедур і формальностей, в тому числі прийнятті оскаржуваних рішень не вказувала декларанту на придбання товару у пов`язаних особі, у зв`язку із чим документів про підтвердження чи спростування родинних зв`язків чи будь-якої пов`язаності не вимагала. Стверджує, що саме довідкова література та комп`ютерна база даних з програмного забезпечення "KBB.COM", на відміну від інших ресурсів і баз даних, не передбачена для використання органами доходів і зборів. Звертає увагу суду, що у відзиві відповідач жодним чином не обґрунтовує і не пояснює, яким чином саме оскаржуваним рішенням від 13.06.2019 сформовано митну вартість товару в сумі 8 375,00 USD. Залишається без відповіді питання, яким чином первинна скоригована митна вартість із 10 992,00 USD знизилася до 8 375,00 USD. При цьому, позивач критично ставиться до визначення митної вартості ТЗ саме за допомогою АСАУР, а всі сумніви відповідача щодо правильності визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) жодним чином не доведені належними засобами доказування (а.с.97-100, 101-104).
Митним органом 18.09.2019 подано в суд заперечення на відповідь на відзив №1023/09-70-10-24 від 16.09.2019, в якому останній вказує, що зовнішнє джерело у вигляді довідкової літератури та відповідної комп`ютерної бази даних з програмного забезпечення використовується органами доходів і зборів відповідно до наказу Державної митної служби України від 13.10.2006 за №885 "Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів". Обов`язок наявності чи відсутності родинних зв`язків у операції, яка досліджується судом, повинен довести саме декларант. На переконання Митниці, одинакові прізвища надають підставу вважати, що має місце існування взаємозв`язку між сторонами договору. Підставою коригування митної вартості товару є не подання доказів витрат на транспортування ТЗ із Сполучених Штатів України, а також митної декларації країни відправлення (а.с.120-121).
Розглянувши у порядку письмового провадження за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Декларантом ФОП Кіршак ОСОБА_4 .С ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , як одержувача товару, 08.05.2019 подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію UA206010/2019/411340, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий бувший у використанні, легковий автомобіль марки Subaru, модель Crosstrack XV, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1995 см3, 2013 року випуску, загальна кількість місць 5, колісна формула 4*4 (а.с.80).
В графі "42" (ціна товару) декларації визначено 4 200,00 USD, а в графах "45" (коригування) і "46" (статистична вартість) 110 628,08 гривень, яка із урахуванням графи "23" (курс валюти) 26.34002000 становить ті ж 4 200,00 USD.
Митну вартість товару визначено за першим (1) методом, тобто ціною договору (контракту), на підтвердження чого заповнено графу "43" митної декларації.
Як матеріали справи при митному оформленні декларант також подав Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA206010/2019/411340 від 13.05.2019 (а.с.86-87) і акт передавання права власності на автомобіль ( ІНФОРМАЦІЯ_1 of sale) від 29.06.2015 (а.с.90).
Відповідач підтвердив обставину подання таких документів у відзиві на позов (зворотній бік а.с.72, а.с.77).
На виконання вимог ухвали суду від 13.08.2019, серед документі, які подав декларант до митного органу, відповідач разом із відзивом подав копію рахунку-фактури (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акта передавання права власності на автомобіль ( ІНФОРМАЦІЯ_1 of sale) від 29.06.2015 (а.с.82, 90). Тобто, представлення ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС коментованих документів представник відповідача не заперечує.
Івано-Франківська митниця ДФС, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації UA206010/2019/411340 від 08.05.2019 та доданих до неї документів, в тому числі рахунку-фактури (invoice) №004652 і акта передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів у відповідності до Рішення про коригування митної вартості товару за UA206000/2019/000428/2 від 15.05.2019 (а.с.79).
Згідно даного Рішення, "митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку із ненаданням документів відповідно до статті 53 Митного кодексу України. 2-5 методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: витяг з Інтернет каталогу "KBB.COM", транспортні витрати. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України" (а.с.79).
У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС здійснено коригування митної вартості транспортного засобу за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України) у сумі 10 992,00 USD.
В мотивувальній частині рішенні (графа 33) визначено його основні аргументи: "у зв`язку ненаданням додаткових документів відповідно статті 53 Митного кодексу України", "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів" і "Джерело інформації: витяг з Інтернет каталогу "KBB.COM", транспортні витрати" (а.с.87-88).
На таке Рішення позивач 17.05.2019 подав відповідачу скаргу, за наслідками розгляду якої митний орган листом від 29.05.2019 за №843/10/09-70-19 повідомив про відсутність підстав для перегляду рішення про коригування митної вартості. Підставою прийняття Рішення за UA206000/2019/000428/2 від 15.05.2019 відповідач вказав не подання декларантом документа, визначеного частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, зокрема, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (а.с.21-22).
В графі 33 Рішення від 13.06.2019 і в розділі причин відмови у прийнятті митної декларації Картки від 13.06.2019 відповідачем визначено причини прийняття таких рішень: "митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку із ненаданням документів відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України. 2-5 методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 "Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодом: НОМЕР_1 , валюта USD, вартість 8 375,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України".
При цьому, Івано-Франківською митницею ДФС за резервним методом скориговано митну вартість товару і визначено її в сумі 8 375,00 USD.
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваних рішень від 13.06.2019.
У зв`язку із вказаним, суд досліджує виключно доводи і докази сторін, які відносяться до предмету доказування і стосуються саме оскаржуваних рішень.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (надалі по тексту також МК України, Кодекс).
Метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України (частина 1 статті 246 МК України).
Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частинами 1, 2 статті 51 МК України).
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
На переконання суду, подані 08.05.2019 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.
Щодо доводів про "неподання позивачем документів відповідно до частини 2 статтею 53 МК України", як це зазначено у відзиві на позов і Рішенні від 13.06.2019, з`ясовано наступне.
Виходячи із доводів позивача, у спірних відносинах мало місце складання акту передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015, який засвідчений підписом публічним нотаріусом Штату Нью-Йорк "Olga Rozdolska, Notary Public State of New York, No.02R06313338". На переконання суду такий документ можна класифікувати як письмовий договір купівлі-продажу. Отож, декларантом подано документ, визначений пунктом 2 частини 2 статті 53 МК України.
З приводу документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2 статті 53 МК України (банківські платіжні документи, інші платіжні документи про оплату рахунку), необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, як зазначено у відзиві на позов, суд вважає їх витребування безпідставним, так як сплата за автомобіль здійснена готівкою, про що зазначено нижче.
Перелік документів, визначених в пункті 7 частини 2 статті 53 МК України (ліцензія на імпорт товару) не стосуються спірних правовідносин взагалі, а щодо документів із пунктів 6 і 8 частини 2 статті 53 Кодексу (транспортні і страхові документи), то як свідчать встановлені судом обставини окремих документів на транспортування (перевезення товару за допомогою іншого транспорту) із залученням відповідного суб`єкта господарювання (оплати таких послуг) і страхування самого товару при митному оформленні представлено не було.
При цьому, відповідач не подав докази проведення із декларантом консультацій щодо витребування документів з приводу транспортування товару.
Розглядаючи доводи Митниці щодо неподання декларантом необхідних документів суд, в першу чергу, зазначає, що оскаржуване Рішення від 13.06.2019 містить узагальнене посилання на неподання документів, визначених в частині 2 статті 53 МК України, і відповідно не містить такої підстави для його прийняття як "не подання декларантом документів про фактичну оплату за товар, документів про транспортування, документів на спростування обставини пов`язаності осіб по операції із продажу ТЗ і митної декларації країни відправлення". Про такі обставини представник відповідача вказує у відзивів на позовну заяву, посилаючись на зміст консультацій проведеної із позивачем, не пояснюючи суду про причини обґрунтування власної позиції за обставинами, які не відображені у рішенні, яке є предметом оскарження.
По друге, слід перевірити, чи мало місце проведення консультації, та які саме документи посадова особа відповідача витребовувала у позивача.
Так, митний орган надав суду роздруківку за 08.05.2019 (день подання митної декларації) "Початок митної консультації", проведеної між декларантом і Митницею (а.с.94). Із змісту такої консультації слідує, що відповідач вимагав подати виключно:
- якщо рахунок сплачено, банківський платіжний документ;
- за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.
На таку вимогу декларант 13.05.2019 скерував посадовій особі Митниці відповідь про подання всіх супроводжуючих документів, у зв`язку із чим додаткові документи подаватися не будуть (а.с.92).
Представлений витяг із програмного комплексу "АСМО. Інспектор" в розділі "Повідомлення декларанту" містить лише відомості про "Початок митної консультації" 08.05.2019, "Надіслання Рішення" 15.05.2019 і "Надіслання Рішення" 13.06.2019.
Про проведенні інших консультацій митний орган будь-яких доказів не надав.
Відтак, суд констатує про відсутність у поданих Митницею матеріалах доказів на підтвердження обставин про витребування додаткових документів, перелік яких міститься в частині 2 статті 53 МК України, в тому числі транспортно-супровідних документів (щодо оплати вартості таких послуг), документів на спростування обставини продажу товару між пов`язаними особами і митної декларації країни відправлення, ненадання яких, як вважає відповідач, стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
В силу вимог статті 55 МК України посадової особи митного органу наділені правом на проведення усної консультації, втім, як свідчать приписи частини 3 статті 53 і частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів вправі запитувати від декларанта додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості, виключно в письмовій формі, тобто на письмову вимогу посадової особи митного органу.
Одними із підстав прийняття оскаржуваного рішення від 13.06.2019 митний орган визначив "не надання транспортно-супровідних документів, документів на спростування обставини продажу товару між пов`язаними особами і митної декларації країни відправлення", однак письмової вимоги (письмового запитування) представник відповідача суду не надала.
Разом з тим, передумовою для витребування таких документів є - у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Посадова особа Митниці не надали суду докази доведення до відома декларанта про наявність будь-яких обставин, які зумовлюють застосування положень частини 3 статті 53 МК України, і проведення із цього приводу консультацій.
У зв`язку із тим, що митний орган у відзиві на позов і під час розгляду справи не заперечує подання 08.05.2019 декларантом усіх документів, визначених у графі "44" митної декларації UA206010/2019/411340, то вимога про повторне їх надання під час консультації, як мінімум, є незрозумілою та не логічною.
Така обставина свідчить про протиправність дій (формальностей) посадових осіб митного органу, вчинених як 15.05.2019, так і 13.06.2019 при здійсненні митного контролю.
В контексті вказаного суд досліджує доводи відповідача про не включення декларантом до митної вартості витрат у сумі 400,00 USD , у зв`язку із чим зазначає таке.
По перше, за змістом абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач у відзиві на позовну заяву жодним чином не пояснює причини не визначення у оскаржуваному рішенні як передумови для виникнення сумнівів щодо відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей про ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, такої підстави як "не надання транспортно-супровідних документів".
При цьому, Митниця констатує, що до митної вартості при первинному коригуванні (Рішення від 15.05.2019), в тому числі і при прийнятті 13.06.2019 оскаржуваного Рішення, "додано витрати на транспортування, які в середньому становлять 400,00 USD". В свою чергу, обґрунтування розрахунку у вигляді пояснення наведено тільки у відношенні до Рішення від 15.05.2019.
Верховний Суд в постанові від 09.04.2019 у справі №825/1990/17 сформував наступний правовий висновок "…колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач як на підставу для його прийняття не посилався на невключення до митної вартості товарів витрат на навантаження, вивантаження та доставку товару до порту відправки, а відтак, у силу абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України, Митниця не може посилатися на вказані обставини, враховуючи те, що вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення".
Відтак, в силу вимог пункту 5 частини 1 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду, та зазначає про безпідставне і необґрунтоване посилання у розгляді даної справи на обставини необхідності додавання до митної вартості витрат на транспортування товару.
По друге, оскаржуване рішення, не містить роз`яснення та самого розрахунку "числових розбіжностей у вартості 400,00 USD чи будь-якої іншої вартості витрат на транспортування", втому числі з посиланням на декларацію країни відправлення (супровідний експортний документ).
По третє, суд не заперечує про обставину купівлі декларантом транспортного засобу на іншому континенті в Північній Америці.
Як вже відзначено вище відповідно до частини 4 статті 53 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 статті 53 МК України.
За змістом пунктів 5, 6 частини 10 статті 53 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати, понесені покупцем, зокрема, такі як витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
Таким чином, витрати на транспортування додаються як одна із складових митної вартості до ціни товару, що була фактично сплачена.
Позивач і його представник у адміністративному позові жодним чином не пояснюють обставини потрапляння до митного кордону України транспортного засобу.
Зважаючи на місце придбання автомобіля (Сполучені Штати Америки) та місце здійснення митного оформлення (Держава України), то декларант повинен був скористатися послугами повітряного або морського транспортування і вартість таких витрат мала б бути включена ОСОБА_1 до митної вартості транспортного засобу.
Втім, як свідчить оскаржувані рішення Митниця не здійснювала коригування митної вартості із її збільшенням на певну суму в USD виключно із додаванням вартості транспортних послуг, а виходила із інших фактичних даних, визначених на основі програмно-інформаційного комплексу АСАУР, про протиправність застосування якого зазначено нижче по тексту рішення суду.
В той же час, в силу вимог пунктів 5, 6 частини 10 статті 53 МК України коментовані витрати повинні включаються до митної вартості за умови, якщо вони фактично понесенні покупцем (декларантом).
При цьому, за змістом абзацу 2 частини 8, частин 9 і 21 статті 53 МК України додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню. Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
В матеріалах справи, відсутні будь-які документи про залучення декларантом суб`єкта господарювання для транспортування автомобіля, в тому числі морським чи повітряним шляхом. Відповідачем фактичних доказів наявності таких обставин не надано.
Зважаючи на вказане у суду і у відповідача відсутні документи із об`єктивними даними, які підтверджують документально витрати на транспортування товару, та які б піддавалися обчисленню.
Неналежними суд вважає доводи відповідача про неприйнятність митної вартості товару у зв`язку із однаковими прізвищами продавця і покупця, що надає підставу вважати про існування взаємозв`язку між сторонами договору і про продаж ТЗ між пов`язаними особами.
Дійсно як свідчить рахунок-фактура (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акт передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015 в покупця і продавця визначено одне прізвище " ОСОБА_6 ".
Втім, для визначення спорідненості у таких документах відсутнє по батькові.
За змістом вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не надав суду доказів на підтвердження будь-яких родинних зв`язків між покупцем і продавцем по рахунку-фактурі (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акту передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015.
Частинами 12-14 статті 58 МК України визначено, що той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.
У разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Митний орган не представив жодного доказу наявності достатніх підстав вважати, що відносини між покупцем і продавцем вплинули на ціну оцінюваного товару.
Більше того, як і в попередньому випадку такі аргументи не містяться серед підстав прийняття Рішення від 13.06.2019, а тому на їх посилання у відзиві на позов суд вважає безпідставним.
В частині обрання декларантом і відповідачем методу визначення митної вартості суд відзначає, що за змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, згідно частини статті 58 МК України, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 МК України).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), в межах частини 2 статті 54 МК України, здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
За приписами частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
В силу вимог частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Орган доходів і зборів за змістом частини 6 статті 54 МК України може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації UA206010/2019/411340 від 08.05.2019, визначено за основним (1) методом (а.с.80).
До вказаної митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару саме за ціною договору.
Доводи позивача свідчать про те, що рахунок-фактура (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акт передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015 це єдині документи, видані і оформлені за участю продавця "Bodnar Mykhаilo" в Сполучених Штатів Америки, і які засвідчують дійсну вартість придбаного автомобіля в сумі 4 200,00 USD. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу у ОСОБА_1 відсутні.
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акту передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015, в тому числі будь-які відомості про надходження від компетентних органів Сполучених Штатів ОСОБА_7 чи іншої країни, через яку товар переміщувався транзитом, інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем "Bodnar Mykhаilo" автомобіля марки Subaru, модель Crosstrack XV, номер кузова НОМЕР_1 , та отримання або не отримання від ОСОБА_1 готівкою коштів в сумі 4 200,00 USD та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
Суд вказує на протиправність зроблених Митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана в рахунку-фактури (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акту передавання права власності на автомобіль ( ІНФОРМАЦІЯ_1 of sale) від 29.06.2015.
Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.
По перше, суд констатує, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність обґрунтованих застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині:
- не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості;
- наявності достатніх умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості товару.
По друге, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.
По третє, відповідач ні під час здійснення митного контролю спірного товару, ні у відзиві на позов не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки, зміни і підтирання окремих/усіх числових значень нанесених машинописним чи рукописним способом, або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль марки Subaru, модель Crosstrack XV.
На думку відповідача, викладеної у відзиві, у нього виник обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, оскільки до митного оформлення не було подано повний перелік документів, а саме документи на підтвердження ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за даний товар.
Натомість, суд вказує на безпідставність таких доводів відповідача, оскільки останні не відповідають дійсності.
Так, одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару, серед яких рахунок-фактура (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акт передавання права власності на автомобіль ( ІНФОРМАЦІЯ_1 of sale) від 29.06.2015. Переклад наведеного документу з англійської мови на українську, який наявний в матеріалах справи, виконаний перекладачами "Боженою ОСОБА_8 ", " ОСОБА_9 ", і засвідчений їхніми підписами та відтисками штампів (а.с.20, 47).
Згідно перекладів, рахунок-фактура (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акт передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015 виданий та складений ОСОБА_10 Боднаром ("Bodnar Mykhаilo") на території Сполучених Штатів Америки (6224 10TH AVE АДРЕСА_1 .F4 АДРЕСА_2 , NY НОМЕР_4 ) на підтвердження продажі транспортного засобу марки Subaru, модель Crosstrack XV, номер кузова НОМЕР_1 , який придбала ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ). Загальна вартість автомобіля з податком становила 4 200,00 USD.
В тексті акті передавання права власності на автомобіль ( ІНФОРМАЦІЯ_2 bill of sale) від 29.06.2015, серед іншого, визначено такий текст: " ОСОБА_13 (продавець) в обмін на 4 200,00 доларів США продаю та передаю ОСОБА_14 (покупцю) наступний транспортний засіб Subaru, модель Crosstrack XV, номер кузова НОМЕР_1 " (а.с.47).
Із таких документів сліду, що в обмін на отримані від позивача кошти в сумі 4 200,00 доларів США, продавець передав ТЗ.
Такий Акт засвідчений підписом і штампом (печаткою) публічного нотаріуса штату Нью-Йорк "Olga Rozdolska, Notary Public State of New York, No.02R06313338", та містить підпис покупця і отримувача автомобіля.
В суду не має сумніву щодо належності відповідного перекладу документів, виконаного перекладачами "Боженою ОСОБА_8 ", " ОСОБА_9 ".
Відповідач не вказав суду на будь-які обґрунтовані застереження щодо такого перекладу. Більше того, як вказує відповідач у відзиві на позов, підпунктом "а" пункту 2 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобі, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за №1118, визначено, що до переліку документів, які підтверджують право власності на ТЗ, придбаних (отримані) у громадян чи підприємств, віднесено засвідчені нотаріально в країні придбання або в консульських установах чи в посольствах України договори купівлі-продажу, міни чи дарування тощо.
Відтак, системний аналіз змісту тексту перекладеного документа свідчить, що між позивачем і продавцем (громадянином), 29.06.2015, укладений засвідчено нотаріально у країні придбання договір купівлі-продажу (vehicle bill of sale), який засвідчує факт набуття декларантом у власність ТЗ за ціною 4 200,00 USD, яку ОСОБА_1 оплати в день підписання договору.
Про факт придбання і перереєстрації автомобіля свідчить копія Свідоцтва про право власності за №258295W від 07.07.2015 та його переклад на українську мову (а.с.44, 45).
В спірному випадку у суду відсутня підстави приходити до висновку про не подання декларантом документа, визначеного пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України, зокрема, банківського платіжного документа, що засвідчує оплату рахунку за оцінюваним товаром, з підстав, викладених у відзиві на позов.
Зміст письмової консультації свідчить, що коментовані документи пропонувалися до надання декларантом в ході провченої 08.05.2019 консультації (а.с.94).
Коментована норма закону регламентує вид документа про оплату "банківський платіжний документ", який може бути виданий виключно у випадку оплати по "рахунку" через фінансову установу, яка володіє відповідною ліцензією на певний вид банківський послуг. А у випадку, що досліджується судом мова не йде про обставину оплати в готівковій формі за "рахунком-фактурою (інвойсом)".
Так, "invoice" згідно із англійської мови на українську мову перекладається в значенні "рахунок-фактура (інвойс)".
Більше того, пункт 4 частини 2 статті 53 МК України визначає банківський платіжний документ доказом підтвердження оплати по "рахунку", як один із видів документів, які можуть засвідчувати обставину придбання ТЗ згідно переліку, визначеного підпунктом "б" пункту 2 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за №1118 (надалі по тексту також Правила №1118).
У спірному ж випадку факт набуття права власності підтверджується рахунком-фактурою (invoice) №004652 від 29.06.2015, договором купівлі-продажу (vehicle bill of sale) від 29.06.2015, які є одними із документів, що відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України і підпункту "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 підтверджує митну вартість товару та є одними із видів інших документів на підтвердження обставини придбання ТЗ.
Розрахунок через фінансову установу не мав місце, а тому обґрунтованими є доводи позивача про відсутність будь-яких банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, на необхідність подання яких наполягав відповідач при митній консультації.
На спростування даного висновку відповідач не надав жодного доказу.
Безпідставними слід вважати доводи відповідача, що в силу вимог Правил №1118 до обов`язково переліку документів, які підтверджують права власності на ТЗ, визначено чек із відповідними реквізитами чи даними про ідентифікацію ТЗ.
Безпосередній зміст підпункту "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 свідчить, що одним із документів, які підтверджують право власності на ТЗ придбані в підприємств є оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали як рахунків-фактур, інвойсів так і чеків.
По перше, вимоги про зміст чеку визначена у відношенні до продавця, яким є виключно підприємство, а у спірному випадку автомобіль придбаний у фізичної особи.
По друге, всі вказані документи є самостійним доказом придбання ТЗ і положення Правил №1118 не вимагають обов`язкового підтвердження обставини придбання на підставі чека при умові наявності рахунку-факти або інвойсу.
По третє, застереження, які містяться в підпункті "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 щодо необхідності обов`язкового відображення в документах, які засвідчують придбання ТЗ в підприємств, відомостей про реквізити чи індивідуальні ідентифікуючі ознаки такого товару, не стосується чека.
Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, лише на підставі "неподання позивачем запитуваних митним органом документів" (тих, що вже подані при митному оформленні 08.05.2019) та не обґрунтування "числових розбіжностей у вартості товару" (що не було предметом консультацій і підставою для коригування митної вартості автомобіля), є безпідставним і протиправним.
За змістом пункту 2 частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, серед іншого, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що:
- уповноваженою особою декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком (частина 2 статті 53 МК України);
- у поданих документах наявні всі відомості, які підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена готівкою за такий транспортний засіб.
З урахуванням вказаного, за умови подання 08.05.2019 декларантом при первинному декларуванні рахунку-фактури (invoice) №004652 від 29.06.2015 і акту передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015, виданого та складеного продавцем "Bodnar Mykhаilo" на придбання ОСОБА_1 автомобіля марки Subaru, модель Crosstrack XV, номер кузова НОМЕР_1 , за змістом якого позивач оплатив готівкою вартість автомобіля в сумі 4 200,00 USD, а продавець "Bodnar Mykhаilo" дану готівку отримав, у відповідача не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.
Як висновок вказаному вище, доводи відповідача про заявлення декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів, а також неподання документів, які підтверджують митну вартість товару, є необґрунтованими та такими, які не відповідають дійсним обставинам справи.
Дослідивши надані позивачем документи, суд прийшов до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності орган доходів і зборів мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Поряд з цим, суд зазначає, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.
З приводу застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд виходить із наступних аргументів та мотивів.
Так як за приписами частини 2 статті 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, то суд відзначає, що при розгляді справи Митниця подала відомості із відповідного програмного забезпечення "Центральна база даних" Державної митної служби України - "Рівень цін по Центральній базі Даних (ЦБД)" (а.с.93).
На переконання суду такі відомості не можливо врахувати у справі як належний доказ, виходячи із наступного.
По перше, вказані відомості про відстеження визначені Митницею в діапазоні часу з 16.02.2019 по 15.05.2019. Чому такий пошук здійснено саме за період 3 місяці до митного оформлення, чому неможливо здійснити пошук ТЗ за відповідними подібними характеристиками за більший період часу, до прикладу 6 чи 12 місяців, яке законодавче обмеження конкретного періоду відстеження схожого (подібного, аналогічного) товару визначено нормативно-правовими актами, відповідач суду не пояснив.
По друге, із вказаного відстеження неможливо зробити висновок, чи здійснено пошук аналогічного, чи ідентичного товару за фактичними обставинами, так як пошук здійснено автомобіля 2012 календарного року випуску, а у спірному випадку згідно рахунку-фактури (invoice) №004652 від 29.06.2015, акту передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015 і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу бланк 258295W від 07.07.2015, транспортний засіб виготовлений в 2013 році (а.с.82, 90, 91).
З аналогічних підстав, суд не може залишити поза увагою й те, що витяг з Інтернет ресурсу програмного каталогу "Kelley Blue Book. Official Guide", на якому ґрунтується попереднє Рішення від 15.05.2019, стосується пошуку Subaru XV Crosstrack Premium Sport Utility 4D, а позивачем придбано Subaru Crosstrack XV.
Про третє, відповідач не пояснив, як за обставини спрацювання програмного забезпечення АСАУР із ризиком - "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів", митний орган не в змозі надати конкретні докази, у відношенні до яких здійснено порівняння ТЗ позивача із ідентичним товаром, втім за нижчою ціною. Причини не можливості подання таких доказів відповідач не вказав.
В даному випадку необхідно наголосити на тому, що згідно пункту 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Частинами 4 і 5 Графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" Розділу ІІ "Опис граф Рішення" Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598 (надалі по тексту також Правила №598), регламентовано, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Як свідчать зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості товарів від 13.06.2019 UA206000/2019/000510/2, в ній є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), втім відсутні будь-які відомості про номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Спірне вказане рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості.
З приводу не зазначення у оскаржуваному рішенні відповідного обґрунтування і розрахунку коригування митної вартості представник відповідача у відзиві зазначає, що такий розрахунок робився інспектором у зв`язку із спрацюванням системи ризиків АСАУР. В даному випадку, при введені VIN-коду, система вибрала конкретне числове значення (4 200,00 USD), тому розрахунок не зазначався в рішенні.
Відповідач стверджує, що конкретне числове значення скоригованої вартої автомобіля визначено таким програмно-інформаційним комплексом як Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (надалі по тексту також АСАУР).
Системний і послідовний аналіз всього Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №684 від 31.07.2015 (надалі по тексту також Порядок №684), свідчить, що положення останнього не містить будь яких даних про можливість визначення митної вартості транспортних засобів за VIN-кодом, та також вартості взагалі.
Відповідач не надав суду жодного пояснення, на підставі якого нормативно-правового акта саме програмно-інформаційним комплексом АСАУР вправі, крім виявлення відповідних ризиків, самостійно визначати (коригувати) митну вартість транспортних засобів, в тому числі за їх VIN-кодами.
Разом з тим, оскаржуване Рішення від 13.06.2019, серед іншого, містить запис "…Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодом: JF2GPACC2D2822414, вартість USD" (зворотній бік а.с.42).
Відповідач не представив такого запиту чи звернення до спеціалізованого підрозділу ДФС для визначення митної вартості, відтак у суду відсутні докази формування останніх.
Які саме дані спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС або цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів і виробників, використано окрім програмно-інформаційного комплексу АСАУР, відповідач не повідомив суд.
Незважаючи на вказане, Рішення від 13.06.2019 має запис "…вартість USD, вартість 8 375".
Безпосередній зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості від 13.06.2019 свідчить, що саме спрацювання АСАУР стало підставою для висновку - "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів".
Втім, мотивувальна частина графи 33 коментованого Рішення немає будь-якого обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення ризику ''спрацювання АСАУР "105-2", "106-2" (а.с.42).
За умови "спрацювання програмно-інформаційного комплексу АСАУР", "митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів" судом ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.08.2019 (пункти 6, 7) витребувано у відповідача відповідні письмові пояснення і докази (а.с.2), зокрема, з приводу обставин: джерела наявної цінової інформації, найменування митного органу (митного посту), в якому отримано відповідну інформацію чи мало місце митне оформлення товару (автомобіля марки Subaru, модель Crosstrack XV, 2013 року випуску) із подібними характеристиками/комплектацією транспортного засобу в порівнянні з тим, який придбав ОСОБА_1 29.06.2015; календарної дати придбання товару і дати такого митного оформлення; конкретних характеристик ідентичного або аналогічного (подібного) транспортного засобу; умов поставки товару; технічного стану транспортного засобу; методу визначення митної вартості товару, митна декларація іншого декларанта чи рішення митного органу щодо ідентичного чи аналогічного товару/коригування товару.
Ухвалу суду в частині витребування доказів відповідач не виконав, причини ненадання чи неможливості надання таких доказів, представник відповідача не повідомив.
Вказане свідчить, що відповідач не обґрунтував наявність спрацьованих ризиків при перевірці заявленої митної вартості автомобіля саме з причин - ''митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів''.
При цьому, слід зазначити, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.
Слушними є доводи позивача про те, що митним органом не подано жодних доказу і пояснення про врахування пошкодження ТЗ і його фактичного технічного стану внаслідок експлуатації на час митного оформлення товару.
Так, Додатковий аркуш до Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.05.2019 за UA206010/2019/411340 у розділі "наявні пошкодження, ознаки експлуатації" містить запис пошкоджено лакофарбове покриття (ЛФП), салон та сидіння; пошкоджено передній бампер (зворотній бік а.с.87).
Митниця не пояснила суду чи враховано такі ушкодженні і стан експлуатації ТЗ при визначенні у Рішенні від 13.06.2019 митної вартості (8 375 USD), обрахунок такого коригування не надано.
Відтак, в сукупності вказаного вище, суд констатує правомірність визначення декларантом митної вартості товару за основаним (першим) методом, яка підтверджується рахунком-фактурою (invoice) №004652 і актом передавання права власності на автомобіль (vehicle bill of sale) від 29.06.2015 на придбання ОСОБА_1 автомобіля марки Subaru, модель Crosstrack XV, номер кузова НОМЕР_1 , за ціною 4 200,00 USD.
Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, потрібні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації (08.05.2019).
Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення статті 58 МК України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.
З урахуванням коментованого суд констатує, що оскаржуване Рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 16.06.2019 в порушення пунктів 1, 2 і 4 частини 2 статті 55 МК України не містить:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відтак, суд дійшов висновку, що Рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2019/000510/2 від 13.06.2019, є протиправними та такими, що підлягають до скасування.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Митниця, приймаючи Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення і Рішення про коригування митної вартості товарів від 13.06.2019, діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.
Одночасно, суд відзначає, що за змістом вимог частини 6 статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 384 Кримінального кодексу України подання суду завідомо недостовірних або підроблених доказів, караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відтак, подання в суд завідомо недостовірних або підроблених доказів про митну вартість транспортного засобу, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини протиправності Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та Рішення про коригування митної вартості товарів, має правовим наслідком застосування відповідного виду відповідальності.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову майнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція №9355 від 07.08.2019 (а.с.4).
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням вказаного підлягають стягненню з відповідача за його рахунок на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.
Частиною 1 та 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач в адміністративному позові вказав про необхідність стягнення із відповідача понесених ним витрат на правову допомогу.
08.10.2019 представник позивача пожав в суд клопотання із відповідними доказами про розмір понесених таких витрат, які в загальному становлять 6 733,00 гривень (а.с.125-127, 12-138).
Вирішуючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить із наступного.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представництво адвокатом Бобик Юрієм Ігоровичем в суді інтересів ОСОБА_1 засвідчується ордером серії ІФ №066114 (а.с.29).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 6 733,00 гривень, позивач долучив Договір про надання правової допомоги №б/н від 17.07.2019, укладений між адвокатом Бобик Юрієм Ігоровичем, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001059 від 01.04.2016 (а.с.128-129), та ОСОБА_1 , а також долучено Додаткову угоду №1 від 17.07.2019 (а.с.130-133).
Водночас представлено Акти про виконання робіт за липень 2019 року на загальну суму 3 200,00 гривень, за серпень-вересень 2019 року на загальну суму 2 133,00 гривень, а також квитанції до прибуткового касового ордеру №05/08 від 03.08.2019 на суму 3 200,00 гривень, №01/10 від 02.10.2019 на суму 2 133,00 гривень і товарний чек №01-17/07 від 17.07.2019 на загальну суму 1 400,00 гривень (а.с.134, 135, 136, 137, 138).
Акти про виконання робіт за липень і за серпень-вересень 2019 року містять перелік правових послуг, наданих адвокатом позивачу, по адміністративній справі №300/1538/19 відповідно до договору від 17.07.2019 та додаткової угоди до вказаного договору №1 від 17.07.2019. Вказані два Акти за відповідний перелік і обсяг правової допомоги містять суми таких послуг в розмірах 3 200,00 гривень і 2 133,00 гривень відповідно, прийняття адвокатом готівкових коштів за якими засвідчено квитанціями до прибуткового касового ордеру №05/08 від 03.08.2019 і №01/10 від 02.10.2019, з відповідним описом у ним правових підстав їх оформлення.
Будь-яких клопотань, в розумінні частин 5, 6 статі 134 КАС України, щодо не співмірності судових витрат на правничу допомогу, відповідачем на адресу суду не подавалось.
Відтак, суд вважає, що в розгляді даної справи позивачем подані належні документи, які засвідчують реальну приналежність договору про надання правової допомоги за від 17.07.2019, Додаткової угоди до вказаного договору №1 від 17.07.2019 та актів про виконання робіт за липень і за серпень-вересень 2019 року до предмету оскарження у адміністративній справі №300/1138/19, що дає підстави для вирішення судом питання про відшкодування витрат на користь ОСОБА_1 .
Враховуючи обставину підтвердження ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі, суд вважає за доцільним задовольнити клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в такій частині.
Необхідно стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги, наданої адвокатом Бобик Юрієм Ігоровичем, в розмірі 5 333,00 гривень.
Разом з тим, із дослідженого товарного чеку №01-17/07 від 17.07.2019 слідує, що останній виготовлений адвокатом на загальну суму 1 400,00 гривень, в тому числі: ''консультації усні з правових питань ОСОБА_1 , 1 година'' 400,00 гривень, ''транспортні витрати згідно додаткової угоди №1 від 17.07.2019, 1 година'' 500,00 гривень, ''оплата інших послуг п.4.2 додаткової угоди №1 від 17.07.2019, 1 година '' 500,00 гривень (а.с.138).
Вирішуючи питання приналежності такого товарного чеку, як доказу на підтвердження витрати з правової допомоги у даній справі, суд відзначає наступне.
По перше, у вказаному чеку, на відміну від квитанцій до прибуткового касового ордеру №05/08 від 03.08.2019 і №01/10 від 02.10.2019, відсутні дані від кого адвокат прийняв у формі готівки кошти в сумі 1 400,00 гривень.
По друге, у чеку здійснено посилання на додаткову угоду №1 від 17.07.2019, із змісту якої не вбачається конкретного предмету надання правової допомоги саме по спірних відносинах.
Суд вважає звичайними обставини, коли у договорі про надання правової допомоги адвокатом і довірителем не конкретизовано на перед предмет такої допомоги, втім при оформленні документів про оплати за надані послуги чи гонорар адвоката, останні повинні містити детальний опис робіт/послуг із прив`язкою до безпосередніх відносин захисту, підтверджених відповідними даними.
На відміну описаних вище документів, такі дані містяться в квитанціях до прибуткового касового ордеру №05/08 від 03.08.2019 і №01/10 від 02.10.2019, які оформлені на підставі актів про виконання робіт за липень і за серпень-вересень 2019 року, прив`язаних вже до договору про надання правової допомоги та додаткової угоди №1 до договору від 17.07.2019.
По третє, адвокат не підтвердив жодними доказами ''транспортні витрати, 1 година'' 500,00 гривень та ''витрати на оплату інших послуг (друкарських, копіювальних і інших технічних робіт), 1 година '' 500,00 гривень.
Відтак, в розгляді даної справи позивачем в цій частині витрат 1 400,00 гривень подані документи, які не засвідчують реальну приналежність товарного чека №01-17/07 від 17.07.2019 до предмету оскарження у справі №300/1538/19, що унеможливлює вирішення судом питання про їх відшкодування на користь ОСОБА_1
Сторона у справі не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби UA206000/2019/000510/2 від 13.06.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код юридичної особи 39640261) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код юридичної особи 39640261) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 5 333,00 гривень (п`ять тисяч триста тридцять три гривні нуль копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач Івано-Франківська митниця Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код юридичної особи 39640261), адреса: вул. Короля Данила, 20, м. Івано-Франківськ, 76010.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.