Справа № 520/10633/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

21 жовтня 2019 р. справа №520/10633/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

представника позивача - Бігдана О.А. (довіреність б/н від 01.10.2019),

відповідача - Цимбала С.В. (посвідчення приватного виконавця №0205 від 30.07.2018)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер"
до Приватний виконавець виконавчого округу м. Харкова Цимбал Сергій Володимирович
провизнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала Сергія Володимировича (61125, м.Харків, пр. Гагаріна, б.2, приміщення 1) ВП№60110014 від 19.09.2019 про стягнення з ТОВ "Компанія "Партнер" () основної винагороди приватного виконавця;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.09.2019 відповідачем в рамках виконавчого провадження №30110014 прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в розмірі 16692,00 грн. На думку позивача спірна постанова підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушення норм чинного законодавства, оскільки, в ній не вказано розрахунок та порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача - Бігдан О.А. (довіреність б/н від 01.10.2019), прибув у судове засідання, підтримав доводи позовної заяви, просив суд прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.09.2019 року приватним виконавцем Цимбалом С.В. в рамках виконавчого провадження №60110014 з примусового виконання виконавчого листа №640/18410/15-ц, виданого 09.09.2019 Київським районним судом м.Харкова про витребування у ТОВ "Компанія "Партнер" нежитлових приміщень, прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 16692,00 грн. (а.с.9).

Не погодившись із постановою відповідача у ВП №60110014 від 19.09.2019 про стягнення з боржника на користь приватного виконавця основної винагороди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 26 цього Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1 та 3 ст.31 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок №643).

Відповідно до пункту 19 вказаного Порядку, приватний виконавець, який забезпечив у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - в розмірі вісьмох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Згідно частини 7 статті 31 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Пунктом 7 Інструкції №512/5 від 02.04.2012 визначено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що детальний розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця не є обов`язковим реквізитом постанови та може прийматися окремим документом, який долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Щодо доводів позивача про помилковість розміру суми виконавчого збору та порядку стягнення, суд зазначає наступне.

Досліджуючи спірну постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця, суд зазначає, що вона містить всі обов`язкові реквізити, зокрема, вказано підстави прийняття (ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження"), порядок виконання (ст.3, ч.3 ст.40, ст.43 ЗУ "Про виконавчий збір") та розмір основної винагороди - 16692,00 грн.

Разом з тим, з відзиву приватного виконавця встановлено, що ним при винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.09.2019 року було допущено арифметичну помилку при розрахунку основної винагороди, а саме вказано 16692,00 грн, замість належного 15368,00 грн.

З метою виправлення вказаної помилки, 21.10.2019 року відповідачем прийнято постанову про виправлення помилки та проведений перерахунок суми основної винагороди приватного виконавця відповідно до п.19 Порядку №643 від 08 вересня 2016 року (а.с.32).

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Враховуючи, що відповідачем вчинено дії для відновлення порушених ним прав позивача в частині помилкового нарахування зайвої суми основної винагороди приватного виконавця та внесено відповідні зміни до постанови від 19.09.2019 в рамках виконавчого провадження №60110014, а інших підстав визнання протиправною вказаної постанови в ході судового засідання не виявлено, суд доходить висновку про відсутність порушених прав позивача на час розгляду справи по суті.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав станом на час розгляду справи для задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" до Приватного виконавця виконавчого округу м.Харкова Цимбала Сергія Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко