Справа № 640/1857/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1857/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не вчинення дій у повній відповідності до абзацу першого пункту 7 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно - правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5, після отримання пропозиції Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність», оформленої листом від 28.09.2018 року вих. №661; зобов`язання Міністерство юстиції України після набуття рішення суду законної сили негайно направити до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України письмову вимогу, якою проінформувати про невідповідність чинному законодавству підпунктів 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244, та необхідність у 5-денний строк внести до нього зміни або визнати його таким, що втратив чинність, і відповідний нормативно - правовий акт у цей самий строк подати на державну реєстрацію в установленому законодавством порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невчинення дій у повній відповідності до абзацу першого пункту 7 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно - правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5, після отримання пропозиції громадської організації "Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність», оформленої листом від 28.09.2018 року вих. №661. Зобов`язано Міністерство юстиції України, після набрання рішенням суду законної сили, попередньо письмово інформувати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про невідповідність чинному законодавству підпунктів 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244, та необхідність у 5-денний строк внести до нього зміни або визнати його таким, що втратив чинність, і відповідний нормативно - правовий акт у цей самий строк подати на державну реєстрацію в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, протиправно вийшов за межі позовних вимог приймаючи рішення про невідповідність підпунктів 1.5 та 1.6 Порядку №244 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та постанові Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 554 «Про деякі питання професійної атестації відповідних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури». Апелянт зазначив, що він розглянув звернення позивача в межах компетенції, надав на них відповідь та відповідно до Порядку №32/5 звернувся до органу нормотворення - Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Крім того, апелянт зазначив, що позивачем не надано доказів того, що питання про перегляд чи скасування Порядку №244 порушує його права та інтереси. В той час, як позивач вказував на те, що в цій справі його права та інтереси порушені саме тим, як відповідач розглянув звернення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 28 вересня 2018 року позивач згідно Порядку 32/5 звернувся до Міністерства юстиції України з пропозицією щодо перегляду правового акта, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України.

Зокрема позивач просив:

1. Переглянути підпункти 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року№244, на наявність у суб`єкта нормотворення компетенції видавати (затверджувати) такі правові норми.

2. Якщо під час перегляду буде виявлено, що підпункти 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244, видано суб`єктом нормотворення з перевищенням компетенції, письмово проінформувати Мінрегіон про такі обставини та необхідність у п`ятиденний строк внести до нього зміни або визнати таким, що втратив чинність.

3. При невиконанні Мінрегіоном вимог органу державної реєстрації, скасувати рішення Мін`юсту від 22 листопада 2011 року №1330/20068 про державну реєстрацію наказу Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244.

В обґрунтування вказаної пропозиції позивач зазначив, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затверджуючи підпункти 1.5 та 1.6. своїм наказом від 21 жовтня 2011 року, перевищило свої повноваження.

Листом від 30 жовтня 2018 року №43874/31168-33-18/10.1.3 Міністерство юстиції України повідомило позивача про розгляд його звернення від 28 вересня 2018 року. Зокрема, у листі зазначено, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на виконання вимог частини 4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийнято наказ від 21 жовтня 2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», який погоджено з Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва, Асоціацією міст України та зареєстровано в міністерстві юстиції України в установленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів порядку.

З питань застосування зазначеного нормативно-правового акта та надання пропозицій щодо внесення до нього змін запропоновано звернутись до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України,як суб`єкта нормотворення.

08 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №666, в якому просив розглянути пропозицію громадської організації «Трудова співдружність», оформлену листом від 28 вересня 2018 року вих. №661, відповідно до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Мін`юсту від 31 липня 2000 року №32/5.

В листі від 08 січня 2019 року №843/39346-33-18/10.1.3 Міністерство юстиції України повторно зазначило, що відповідно до приписів ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ від 21 жовтня 2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». Також у вказаному листі відповідач повідомив позивача про те, що Міністерство юстиції України звернулося до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо перегляду та у разі необхідності внесення відповідних змін до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244.

Листом від 23 січня 2019 року за №7/14.4/1005-19 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило Міністерство юстиції України про розгляд звернення громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» від 08 грудня 2018 року №666 стосовно перегляду окремих положень Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244 та про те, що наразі Мінрегіоном розроблено проект наказу «Про внесення змін до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», який після завершення регламентних погоджувальних процедур буде направлено до Міністерства юстиції України на правову експертизу та державну реєстрацію.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невчинення дій у повній відповідності до Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5, звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою. Скасування державної реєстрації нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Положення №731) та Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15 травня 2013 року №884/5) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2000 року за №458/4679 (надалі - Порядок №32/5).

Так, підпунктом 4.6 пункту 4 Порядку №32/5 передбачено що, однією з підстав для скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта є інші обставини, що виникли після державної реєстрації нормативно-правового акта.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2018 року позивач згідно Порядку 32/5 звернувся до Міністерства юстиції України з пропозицією щодо перегляду правового акта, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України.

Позивач, зокрема просив переглянути підпункти 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року№244, на наявність у суб`єкта нормотворення компетенції видавати (затверджувати) такі правові норми.

Так, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21 жовтня 2011 року №244, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1330/20068, затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (надалі - Порядок №244).

У пп 1.5 Порядку №244 зазначено, що комплексна схема розміщення ТС в межах вулиці (скверу, бульвару , провулку , узвозу, проїзду, площі, майдану тощо), мікрорайону (кварталу), населеного пункту - текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.

У пп 1.6 Порядку №244 передбачено, що комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення комплексної схеми розміщення ТС та архітипу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно абз 1 та 2 п. 5 Порядку №32/5 перегляд зареєстрованого нормативно-правового акта з метою скасування рішення про його державну реєстрацію здійснюється органом державної реєстрації у разі надходження пропозицій від органів виконавчої влади, інших юридичних осіб, громадян та з власної ініціативи. При надходженні пропозицій орган державної реєстрації їх аналізує, здійснює перегляд нормативно-правового акта, щодо якого надійшла пропозиція, на відповідність чинному законодавству станом на дату перегляду та приймає відповідне рішення залежно від результатів перегляду.

Колегія суддів не приймає до уваги міркування суду першої інстанції про неправомірність підпунктів 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності №244, оскільки дане питання не є предметом спору.

Предметом спору в даній справі є встановлення наявності чи відсутності бездіяльності Міністерства юстиції України щодо вчинення дій у повній відповідності до абзацу першого пункту 7 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно - правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5, після отримання пропозиції Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність», оформленої листом від 28.09.2018 року вих. №661.

Так, абзацами 1, 3 пункту 7 Порядку №32/5 передбачено, що у разі виникнення обставин, зазначених у підпунктах 4.1, 4.4, 4.5 пункту 4 цього Порядку, орган державної реєстрації попередньо письмово інформує орган, що видав нормативно-правовий акт, про такі обставини та необхідність у 5-денний строк внести до нього зміни або визнати його таким, що втратив чинність, і відповідний нормативно-правовий акт у цей самий строк подати на державну реєстрацію в установленому законодавством порядку.

Якщо під час перегляду виявлено, що зареєстрований нормативно-правовий акт видано суб`єктом нормотворення з порушенням законодавства, зокрема з перевищенням компетенції, рішення про державну реєстрацію такого акта може бути скасовано органом державної реєстрації без дотримання процедури, передбаченої абзацом першим цього пункту.

З аналізу наведених норм вбачається, що після отримання пропозиції від юридичної особи орган державної реєстрації зобов`язаний проаналізувати, переглянути цей нормативно-правовий акт на відповідність чинному законодавству станом на дату перегляду та прийняти відповідне рішення.

В даному випадку, Міністерство юстиції України, розглянувши пропозицію позивача, в листі від 30 жовтня 2018 року №43874/31168-33-18/10.1.3 зазначило лише про те, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на виконання вимог частини 4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийнято наказ від 21 жовтня 2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», який погоджено з Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва, Асоціацією міст України та зареєстровано в міністерстві юстиції України в установленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів порядку. Також запропонувало позивачу з питань застосування зазначеного нормативно-правового акта та надання пропозицій щодо внесення до нього змін звернутись до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, як суб`єкта нормотворення.

Колегія суддів зазначає, що у вказаному листі відсутні будь-які посилання на здійснений відповідачем аналіз та відповідний перегляд підпунктів 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року№244, на наявність чи відсутність у суб`єкта нормотворення компетенції видавати (затверджувати) такі правові норми, як про це просив позивач.

У матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази щодо прийняття відповідачем відповідного рішення за результатами розгляду пропозиції позивача.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача про виконання ним вимог пункту 7 Порядку №32/5 та звернення до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України у січні 2019 року, з огляду на наступне.

Так, у матеріалів справи наявні докази того, відповідач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з відповідним листом від 08 січня 2019 року №844/39346-33-18/10.1.3, в якому просив переглянути Порядок №244 у зв`язку зі зверненням позивача від 08 грудня 2018 року за №666 (друге звернення, після № 661).

Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, зверненню позивача від 08 грудня 2018 року №666, передувала подана останнім пропозиція від 28 вересня 2018 року за №661, яка відповідачем по суті у порядок та строки, встановлені законодавством, розглянута не була.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності в діях відповідача протиправної бездіяльності, а тому позовна вимога позивача про визнання бездіяльності Міністерства юстиції України щодо не вчинення дій у повній відповідності до абзацу першого пункту 7 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно - правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року №32/5, після отримання пропозиції Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність», оформленої листом від 28.09.2018 року вих. №661 - підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Міністерство юстиції України після набуття рішення суду законної сили негайно направити до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України письмову вимогу, якою проінформувати про невідповідність чинному законодавству підпунктів 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244, та необхідність у 5-денний строк внести до нього зміни або визнати його таким, що втратив чинність, і відповідний нормативно - правовий акт у цей самий строк подати на державну реєстрацію в установленому законодавством порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7 Порядку №32/5 передбачено, що у разі виникнення обставин, зазначених у підпунктах 4.1, 4.4, 4.5 пункту 4 цього Порядку, орган державної реєстрації попередньо письмово інформує орган, що видав нормативно-правовий акт, про такі обставини та необхідність у 5-денний строк внести до нього зміни або визнати його таким, що втратив чинність, і відповідний нормативно-правовий акт у цей самий строк подати на державну реєстрацію в установленому законодавством порядку.

Якщо під час перегляду виявлено, що зареєстрований нормативно-правовий акт видано суб`єктом нормотворення з порушенням законодавства, зокрема з перевищенням компетенції, рішення про державну реєстрацію такого акта може бути скасовано органом державної реєстрації без дотримання процедури, передбаченої абзацом першим цього пункту.

Як було зазначено вище, у матеріалах справи наявні докази того, що відповідач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з відповідним листом від 08 січня 2019 року №844/39346-33-18/10.1.3, в якому просив переглянути Порядок №244 у зв`язку зі зверненням позивача від 08 грудня 2018 року за №666.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої про те, що направляючи до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України скаргу позивача, відповідач фактично погодився з доводами позивача викладеними у пропозиції 28 вересня 2018 року. В разі ж повної відповідності спірного нормативного акту вимогам законодавства, відповідач повинен був би прийняти рішення та повідомити позивача про те, що відповідний акт проаналізований та відповідає чинному законодавству, чого останнім зроблено не було.

До того ж на виконання вказаного листа Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України листом від 23 січня 2019 року №7/14.4/1005-19 повідомило Міністерство юстиції України про розроблення проекту наказу «Про внесення змін до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» та про направлення після завершення регламентних погоджувальних процедур проект вказаного нормативно-правового акта на правову експертизу та державну реєстрацію до Міністерства юстиції України.

Разом з тим суд зазначає, у листі від 08 січня 2019 року №844/39346-33-18/10.1.3, в якому відповідач просив переглянути Порядок №244, зазначено, що він направлений у зв`язку зі зверненням позивача від 08 грудня 2018 року за №666.

Проте, звернення позивача від 08 грудня 2018 року за №666 не є пропозицією щодо перегляду підпунктів 1.5 та 1.6 Порядку №244, а є скаргою та проханням розглянути пропозицію, яка була подана 28 вересня 2018 року.

Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення даної позовної вимоги шляхом зобов`язання відповідача після набрання рішенням суду законної сили, попередньо письмово проінформувати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про невідповідність чинному законодавству підпунктів 1.5, 1.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року №244, та необхідність у 5-денний строк внести до нього зміни або визнати його таким, що втратив чинність, і відповідний нормативно - правовий акт у цей самий строк подати на державну реєстрацію в установленому законодавством порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23.10.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І. Мєзєнцев