Справа № 520/6812/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 р. справа № 520/6812/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представника позивача - Вітер Г.Р. , представника відповідача - Коваленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Гімназійна набережна, буд. 14,м. Харків,61001) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про неналежність громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства будь якої держави оформлене висновком Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області від 12.05.2018 року;

- зобов`язати Основ`янський РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорту громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказав, що спір між сторонами стосується відмови Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину України ОСОБА_2 паспорту громадянина України. При цьому, представник позивача звернув увагу суду, що ОСОБА_2 звертався до відповідача із заявою, в якій просив саме документувати його паспортом громадянина України, а відповідачем, натомість, протиправно проведено відносно позивача перевірку його належності до громадянства України. З огляду на що, позивач вважає протиправним висновок Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області від 12.05.2018 року. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем протиправно не було здійснено оформлення позивачу паспорта громадянина України та не видано копії рішення про відмову в оформленні та видачі йому паспорта громадянина України, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказав, що ОСОБА_2 21.03.2018 звернувся до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області з письмовою заявою про видачу довідки як особі без громадянства, яка необхідна для подальшого оформлення паспорта громадянина України, оскільки в 1991 році у нього був викрадений паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, а 17.07.2006 року заявник засуджений до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. При цьому, представник відповідача звернув увагу суду, що ОСОБА_2 не звертався із належним чином оформленою письмовою заявою про оформлення набуття громадянства України та про видачу паспорта громадянина України до уповноважених органів міграційної служби. З огляду на відсутність належним чином оформленого звернення ОСОБА_2 , а уповноважені органи міграційної служби позбавлені можливості самостійного вирішення вказаних питань, а відтак права позивача відповідачем жодним чином не порушені, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 23.10.2019 року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали, дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області із заявою, в якій виклав свою автобіографію та вказав на те, що він має правові підстави для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. З огляду на зазначене, заявник просив надати йому довідку про те, що ОСОБА_2 є особою без громадянства, яка необхідна для подальшого оформлення паспорта громадянина України (а.с.88-90).

В якості додатків заявником надано копію про звільнення, 3 фотокартки, копію свідоцтва про народження, довідку з консульства РФ.

Особу громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено на підставі довідки про звільнення серії ХАР № 05419 виданої 14.12.2009 Харківським слідчим ізолятором.

Як вбачається зі змісту висновку від 12.05.20189 року, заявник ( ОСОБА_2 ) повідомив про себе таке, що він в неповнолітньому віці разом з батьками в період з 1969 по 1985 мешкав на території Вірменії. З 1985 по 1986 мешкав в м. Ленінград. В жовтні 1986 року приїхав у м. Ковель Волинської області до матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де зареєстрував свої місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 у період з 06.02.1987 по 10.05.1988 по паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого 19.06.1986 ВМ № 73 м. Ленінград. Знятий з реєстрації 10.05.1988 у зв`язку з вибуттям до лав РА.

З 1990 по 1992, після повернення з лав РА, проживав у м. Ковелі Волинської області без реєстрації місця проживання, у зв`язку з тим, що в 1991 році у нього був викрадений паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на його ім`я.

З 1992 по теперішній час проживає у м. Харкові без реєстрації.

Засуджений 17.07.2006 до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

За межі України в період з 1992 по теперішній час не виїжджав.

Громадянин ОСОБА_2 з заявою про оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, не звертався.

З огляду на зазначене, за результатом розгляду вказаної заяви ОСОБА_2 , Основ`янським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області сформовано висновок від 12.05.2018 року, в якому, суб`єкт владних повноважень, дослідивши та враховувавши обставини автобіографії ОСОБА_2 , прийняв рішення та вказав, що проведеною за заявою перевіркою встановлена особа заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. На підставі вищевикладеного, рекомендовано ОСОБА_2 надати документи для оформлення набуття громадянства України згідно ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» за територіальним походженням, так як мати заявника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є уродженкою м. Ковель Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про народження.

З огляду на зазначене, вбачаючи порушення своїх прав в тому, що відповідачем за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 від 21.03.2018 року не здійснено оформлення позивачу паспорта громадянина України та не видно копії рішення про відмову в оформленні та видачі йому паспорту громадянина України, звернувся до суду із даним позовом.

Таким чином, предмет розгляду даної справи обмежується оцінкою дій/бездіяльності та рішення Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 від 21.03.2018 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року № 2235-III відповідно до Конституції України визначено правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про громадянство України" громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України", яка визначає підстави набуття громадянства за територіальним походженням, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців); 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років; 4) отримання дозволу на імміграцію; 5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі); 6) наявність законних джерел існування.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином

За приписами п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215), встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року;

б) дітей осіб, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) дітей, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року виховувалися в державних дитячих закладах України.

Відповідно до п.27 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Отже, перевірка належності належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (на момент виникнення спірних правовідносин) був затверджений Наказ МВС України 13.04.2012 № 320 (надалі - Наказ № 320).

Так, відповідно до п.1.3. Порядку № 320, для оформлення паспорта особа подає:

заяву про видачу паспорта (додаток 1) (далі - заява);

свідоцтво про народження;

дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах);

платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита;

довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України «Про громадянство України» (за необхідності);

паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну;

посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду.

За вимогами п. 5.1 Порядку № 320 іноземці та особи без громадянства, які набули громадянства України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом.

За правилами п.п. 8.3-8.4 Порядку № 320, виходячи з обставин документування кожної конкретної особи, під час проведення процедури встановлення особи проводяться всі можливі перевірки за останнім місцем проживання (надсилаються запити до органів внутрішніх справ, МЗС України), а для осіб, які документуються вперше, - також за місцем видачі свідоцтва про народження для перевірки факту отримання повторного свідоцтва.

Висновок за результатами проведення процедури встановлення особи (додаток 19), погоджений з керівником територіального підрозділу, затверджується керівником територіального органу, який відповідно до службових обов`язків відповідає за видачу паспорта громадянина України.

Таким чином, з системного аналізу вищезазначених норм права випливає, що законодавцем імперативно унормовано алгоритм дотримання необхідних передумов для оформлення паспорта громадянина України чи довідки про реєстрації громадянином України, на підставі якого в подальшої особа без громадянства може отримати паспорт громадянина України, а саме: 1) встановлення особи перебування у громадянстві України, що оформлюється відповідним висновком суб`єкта владних повноважень за заявою особи; 2) звернення особи до органів міграційної служби із заявою та відповідним пакетом документів для вирішення питання про набуття громадянства України (у даному випадку, за територіальним походженням), а у разі прийняття позитивного висновку - реєстрація громадянина України; 3) звернення до територіального органу міграційної служби з відповідною заявою та пакетом документів про оформлення та видачу паспорта громадянина України.

Однак, позивачем до суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 звертався до територіального органу ДМС України у Харківській області із заявою щодо перевірки належності до громадянства України, із заявою про набуття громадянства України, із заявою про оформлення паспорта громадянина України, з огляду на що суб`єкта владних повноважень був позбавлений можливості вирішення вказаних питань шляхом формування відповідних висновків.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 21.03.2018 року звертався до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області з проханням видати лише довідку про те, що він є особою без громадянства, у зв`язку з тим, що він має правові підстави для оформленні набуття громадянства України за територіальним походженням, враховуючи, що його мати - ОСОБА_3 є уродженкою м. Ковель.

Тобто, фактично позивачем самостійно зазначено обставини того, що на момент звернення до контролюючого органу із вказаною заявою, ОСОБА_2 не перебував у громадянстві України, а лише має намір оформити громадянство України, що, в свою чергу спростовує позицію представника позивача про те, що ОСОБА_2 є громадянином України.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2000 року, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.1004 року по справі № 1-833 та вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.07.2006 року по справі № 1-228/2006, оскільки вказані рішення суду не містять висновків ні про встановлення особи ОСОБА_2 (як для особи, яку не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), ні про факт належності ОСОБА_2 до громадянства України чи факт постійного проживання на території України.

Щодо посилань позивача на те, що в нього 1991 року були викрадені документи, які підтверджують особу заявника, а саме паспорт колишнього СРСР, то суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того ОСОБА_2 за вказаними обставинами подавав заяву встановленого МВС зразка про втрату або викрадення паспорта та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України) з фіксацією вказаних обставин.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, що ОСОБА_2 звертався до паспортної служби у м. Ковелі та у м. Харкові з метою оформлення нового паспорта, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, Основ`янським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області на виконання Порядку № 320, з метою встановлення особи ОСОБА_2 проведено перевірку за останнім місцем проживання, місцем видачі свідоцтва про народження шляхом надсилання запитів до територіальних управлнь ДМС України, зокрема у Волинській області (лист від 29ю.03.2018 року № 6324/3467), у Київській області (лист від 22.03.2018 року № 6324/3454), у Дніпропетровській області, Одеській області, Чернігівській області, Закарпатській області, Луганській області, Львівській області, ГУ ДМС у м. Києві, Запоріжській області, Кіровоградській області, Тернопільській області, Івано-Франківській області, Черкаській області, Волинській області та до Надзвичайного і повноваженого посла Вірменії в Україні ОСОБА_4 (листи від 22.08.2018 року), до Генерального консульства Республіки Арсенія у м. Києві консула ОСОБА_7 (лист від 23.10.2018 року).

Згідно наданих відповідей, ОСОБА_2 зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться, паспортом громадянина України та Вірменії не документувався, з приводу оформлення паспорта громадянина України не звертався, що також підтверджується листами територіальних РС ГУ ДМС України (а.с. 127-214).

Суд також вважає необґрунтованим твердження представника позивача на те, що у даному випадку виник спір про факт належності ОСОБА_2 до громадянства України, невизнання чого оформлено рішенням від 12.05.2018 року, оскільки, по-перше, вказане рішення прийнято за результатом розгляду заяви позивача про набуття ОСОБА_2 статусу особи без громадянства, а не про набуття ОСОБА_2 громадянства України, з метою набуття чого ОСОБА_2 до відповідача в окремому порядку, за встановленою формою не звертався.

По-друге, суб`єктом владних повноважень, навпаки, у резолютивній частині рішення роз`яснено про необхідність усунення недоліків у поданих документах з метою набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням (право щодо чого відповідачем і зафіксовано у спірному рішенні), що, в свою чергу свідчить про не створення перешкоди у реалізації права на набуття громадянства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, дослідивши обставини справи у контексті з вимогами чинного законодавства, суд зазначає, що на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані "похідні повноваження".

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

При цьому, суд зазначає, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення суб`єктом владних повноважень та його перевірку на відповідність вищезазначеним принципам, та, водночас, зважаючи на особливості дискреційних повноважень такого суб`єкта владних повноважень.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України, розглянуто по суті заявленого питання заяву позивача від 21.03.2019 року про набуття ним статусу особи без громадянства (а не стосовно документування його паспортом), за результатом чого вказано про неможливість встановлення належності до громадянства будь-якої держави та запропоновано заявнику подано документи для оформлення громадянства України, що вказує на обґрунтованість та правомірність рішення Основянського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області від 12.05.2018 року, як таке, що прийнято у відповідності, та у спосіб, визначений чинним законодавством, передбачений Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, що вказує на дотримання відповідачем вимог чинного законодавства.

Інших підстав для визнання спірного рішення протиправним та необґрунтованим, позивачем не зазначено.

При цьому питання про набуття ОСОБА_2 статусу громадянина України у вказаній заяві не ставилось, інших заяв про набуття громадянства України позивачем на адресу відповідача не скеровувалось, а тому питання про наявність чи відсутність у позивача статусу громадянина України судом не досліджується з урахуванням підстав, які сформовані позивачем у позовній заяв.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача в не здійсненні оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України, то суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, представник позивача вказує, що 21.03.2018 року ОСОБА_2 разом з громадянкою ОСОБА_6 звернувся до із заявою до Основ`янського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області, в якій просив документувати його паспортом громадянина України.

Однак, як уже було встановлено судом в заяві позивача від 21.03.2019 року порушено питання про набуття ним статусу особи без громадянства, а не стосовно документування його паспортом.

При цьому, суд звертає увагу, що заява про визнання заявника особою без громадянства (яке подана позивачем 21.03.2019 року до територіального органу ДМС України у Харківській області) автоматично не передбачає видачу суб`єктом владних повноважень паспорта, враховуючи те, що вказані процедури мають різну правову природу, наділені послідовним характером вчинення дій по вищезазначеному алгоритму та передбачають оформлення та надання особою чітко визначеного переліку документів з імперативно окресленою процедурою вчинення подальших дій.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що така заява була оформлена в усному порядку, оскільки нормами Порядку № 320 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) імперативно унормовано форму такої заяви та перелік необхідних документів, що, в свою чергу, унеможливлює обрання особою довільної форми вчинення дій та інтерпретування імперативних вимог законодавства на власну користь.

Інших заяв про документування ОСОБА_2 паспортом громадянина України матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своєї правової позиції та бездіяльності відповідача щодо не здійснення оформлення позивачу паспорта громадянина України та не видно копії рішення про відмову в оформленні та видачі йому паспорту громадянина України, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки.

Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи не містить доказів звернення ОСОБА_2 у встановлено чинним законодавством порядку до територіального органу ДМС України у Харківській області із заявою про документування паспортом громадянина України, то наразі відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача шляхом допущення бездіяльності щодо не розгляду вказаного питання та не видачі паспорта, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що у разі наявності бажання отримати паспорт громадянина України у встановлений законом спосіб, позивач має дотримуватись обов`язку щодо належного звернення за отриманням зазначеного документа із відповідною заявою.

У разі не виконання суб`єктом владних повноважень обов`язку щодо розгляду та вирішення вказаного питання, позивач наділений правом реалізувати своє право на судовий захист.

Суд також зазначає, що чинним законодавством повноваження щодо видачі паспорта громадянина України надано уповноваженим органам, визначеним в ст. 2 Закону. Вирішення цього питання належить до виключної компетенції такого органу та приймається за результатами розгляду поданих заявником документів.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (№ К/9901/2399/17).

У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції, оформити та видати паспорт громадянина України, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви ОСОБА_2 , суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Тому суд вважає, що оскільки право позивача на оформлення та видачу паспорта відповідачами на даний час не порушене, позовна вимога щодо зобов`язання оформити та видати такий є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши вищенаведені обставини справи у взаємозв`язку з вимогами законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2019 року.

Суддя Горшкова О.О.