Справа № 440/1726/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 р.Справа № 440/1726/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 13.08.19 по справі № 440/1726/19

за позовом ОСОБА_1

до Подільського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - відповідач, Подільський ВДВС м.Полтава ГТ УЮ у Полтавській обл.), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - відповідач-2, УДВС ГТ УЮ у Полтавській обл.), в якому, просив суд визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 18.04.2019 ВП №56895602.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач, посилаючись на п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99, зазначив, що оскільки відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів введена 28.08.2018, а заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилася з 05.08.2010, позивач не міг передбачити настання негативних наслідків у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати, відтак відповідач неправомірно застосував до позивача штраф у розмірі 6 703,21 грн.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 відкрито провадження по справі № 440/1726/19.

04 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача по справі надійшов відзив, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції, відповідач зазначив, що для застосування ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначальним чинником є сам факт наявності заборгованості у встановленому розмірі, а період, за який вона виникла, не має правового значення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено в порядку письмового провадження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2019 розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні.

23 жовтня 2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи в межах письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 06.08.2010 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1759 виданого 14.07.2010 Ленінським районним судом м. Полтава про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 350,00 грн.

Крім того, постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 03.08.2018 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №553/713/18 виданого 30.07.2018 Ленінським районним судом м. Полтава про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.04.2018.

Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір заборгованості по стягненню аліментів з моменту відкриття першого виконавчого провадження по квітень 2019 року склала 22 344,04 грн.

18 квітня 2019 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтава ГТ УЮ у Полтавській обл. Масич С.І. в межах виконавчого провадження №56895602 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 6703,21 грн. Підставою для прийняття такого рішення послугував факт наявності заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 22 344,04 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість позивача зі сплати аліментів є триваючим правопорушенням, не припинилося після 28.08.2018, а тому у державного виконавця є всі підстави для застосування штрафу, передбаченого ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З письмових доказів у справі слідує, що виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 06.08.2010 на підставі виконавчого листа № 2-1759, виданого 14.07.2010 Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів у розмірі 350 грн. щомісячно з ОСОБА_1

Порядок стягнення аліментів під час здійснення виконавчого провадження врегульовано положеннями ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст.71 вищезазначеного Закону порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності з 28.08.2018, статтю 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено частиною чотирнадцятою.

Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Фактичною підставою для винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 18.04.2019 ВП №56895602 стала наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки.

Згідно із ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

З огляду на наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про те, що з моменту набрання чинності ч. 14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після набрання законної сили даних змін.

Зважаючи на те, що заборгованість у ОСОБА_1 зі сплати аліментів утворилась починаючи з травня 2010 року, тобто до набрання чинності зазначеної норми закону, та станом на дату винесення спірної постанови становила 22 344,04 грн., відтак відсутня можливість для застосування до позивача приписів даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця як такої, що винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя по справі дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 по справі № 440/1726/19 скасувати.

Ухвалити постанову, якою задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 18 квітня 2019 року ВП №56895602.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 23.10.2019