Справа № 160/2337/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2337/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засіданні Сколишеві О.О.,

за участі представника позивача Сидорова Ю.В.,

представників відповідача Тоцької Г.В., Білявської Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в адміністративній справі №160/2337/19 (головуючий суддя першої інстанції Дєєв М.В., повний текст рішення складено 26.06.2019 року) за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.03.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Н» від 07.12.2018 року №, яким до позивача застосовано штраф за затримку реєстрації податкової накладної/розрахунків коригування до податкових накладних у розмірі 4633706,60 грн. в частині, що не стосується податкової накладної №44454 від 10.10.2018 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалено без урахування усіх фактичних обставин справи. Так, апелянт вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано не враховано висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз, згідно якого норма п.120-1.1 ст.120-1 ПК України містить перелічення трьох видів податкових накладних, штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію яких не застосовуються. Позивач вважає, що відповідач помилково не виділяє податкову накладну, що не надається отримувачу (покупцю), як окремий вид податкових накладних, штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію яких не застосовуються.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» є юридичною особою ().

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Контролюючим органом проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за січень-грудень 2017 року та січень-жовтень 2018 року, за результатами якої 21.11.2018 року складено акт перевірки №562/28-10-46-15/24432974 (а.с.22-32 т.1).

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в частині дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних: від 26.01.2017 року №90007, від 10.04.2017 року №90058,

від 31.05.2017 року №20916, від 03.05.2017 року №90096, від 12.05.2017 року №90115,

від 12.05.2017 року №90116, від 07.06.2017 року №90124, від 12.07.2017 року №90125,

від 11.07.2017 року №90126, від 12.07.2017 року №90148, від 17.07.2017 року №90147,

від 01.08.2017 року №90136, від 14.08.2017 року №90137, від 21.08.2017 року №90172,

від 21.08.2017 року №90173, від 21.08.2017 року №90174, від 12.09.2017 року №90168,

від 12.09.2017 року №90169, від 06.11.2017 року №90204, від 06.11.2017 року №90205,

від 01.12.2017 року №90236, від 11.12.2017 року №90251, від 11.12.2017 року №90252,

від 11.12.2017 року №90253, від 04.01.2018 року №90008, від 09.01.2018 року №90003,

від 18.01.2018 року №90007, від 01.02.2018 року №90022, від 01.02.2018 року №90023,

від 12.03.2018 року №90052, від 22.03.2018 року №90054, від 11.05.2018 року №90083,

від 04.06.2018 року №90097, від 26.06.2018 року №90105, від 25.06.2018 року №90103,

від 22.06.2018 року №90106, від 30.062018 року №90104, від 30.06.2018 року №90122,

від 02.07.2018 року №90128, від 03.07.2018 року №90126, від 09.07.2018 року №90129,

від 11.07.2018 року №90127, від 10.09.2018 року №90178, від 06.09.2018 року №90183,

від 09.10.2018 року №90193, від 10.10.2018 року №44454 в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не повинні надаватися отримувачу (покупцю) платникам податку на додану вартість, та сума ПДВ по яким складає 20 відсотків.

На підставі висновків вказаного вище акту перевірки відповідачем 07.12.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у розмірі 4633706,60 грн. (а.с.33, 34-35 розрахунок штрафних санкцій т.1).

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням в частині, що не стосується податкової накладної №44454 від 10.10.2018 року (тобто на суму 4633706,60 грн.), позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем до позивача правомірно застосовані штрафні санкції та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з вимогами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податкові накладні

від 26.01.2017 року №90007, від 10.04.2017 року №90058, від 31.05.2017 року №20916,

від 03.05.2017 року №90096, від 12.05.2017 року №90115, від 12.05.2017 року №90116,

від 07.06.2017 року №90124, від 12.07.2017 року №90125, від 11.07.2017 року №90126,

від 12.07.2017 року №90148, від 17.07.2017 року №90147, від 01.08.2017 року №90136,

від 14.08.2017 року №90137, від 21.08.2017 року №90172, від 21.08.2017 року №90173,

від 21.08.2017 року №90174, від 12.09.2017 року №90168, від 12.09.2017 року №90169,

від 06.11.2017 року №90204, від 06.11.2017 року №90205, від 01.12.2017 року №90236,

від 11.12.2017 року №90251, від 11.12.2017 року №90252, від 11.12.2017 року №90253,

від 04.01.2018 року №90008, від 09.01.2018 року №90003, від 18.01.2018 року №90007, від 01.02.2018 року №90022, від 01.02.2018 року №90023, від 12.03.2018 року №90052, від 22.03.2018 року №90054, від 11.05.2018 року №90083, від 04.06.2018 року №90097, від 26.06.2018 року №90105, від 25.06.2018 року №90103, від 22.06.2018 року №90106, від 30.062018 року №90104, від 30.06.2018 року №90122, від 02.07.2018 року №90128, від 03.07.2018 року №90126, від 09.07.2018 року №90129, від 11.07.2018 року №90127, від 10.09.2018 року №90178, від 06.09.2018 року №90183,

зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням встановленого законом терміну.

Як вбачається з вищевказаних податкових накладних, позивач не звільнений від оподаткування (основна ставка податку 7%) та обсяги постачання товарів не оподатковуються за нульовою ставкою (сума за ставкою 0% відсутня).

Наявність обов`язку у платника податків щодо здійснення реєстрації відповідних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не є спірним у цій справі. Спірним є саме своєчасність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за січень-грудень 2017 року та січень-жовтень 2018 року, а також наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу, передбаченого пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.

Також, відповідно до пункту 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.2015 №1307 при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини.

Положеннями вказаного Порядку визначено детальний перелік податкових накладних, які не підлягають наданню отримувачу (покупцю). Цей перелік включає в себе не тільки податкові накладні, складені на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість та операції, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, але й інші групи операцій, здійснення яких обумовлює ненадання податкових накладних продавцю.

Таким чином, системний аналіз статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.12.2015 №1307 дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Тобто, для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Вказана правова позиція висловлена у рішеннях Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17, від 11.12.2018 року у справі № 807/68/18, від 11.12.2018 року у справі №820/2298/18 та від 07.02.2019 року у справі №808/3250/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі позивач посилається на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року по справі №808/1842/17, якою задоволено позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобленерго», визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію ДФС України (лист № 6304/6/99-99-15-03-02-15 від 28.03.2017 року) «Щодо застосування штрафних санкцій на підставі п.п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України»

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання, оскільки висновки, викладені у вказаному судовому рішенні, жодним чином не впливають на розгляд цієї справи та не є обов`язковими як для першої, так і для апеляційної інстанцій.

Статтею 78 КАС України встановлено підстави для звільнення від доказування. Частиною четвертою цієї статті визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, не підлягають доказуванню певні обставини, які вже встановлені судом у іншій справі.

В даному спорі спірним питанням є правильне застосування норми матеріального права, тобто тлумачення п.п.120-1.2 ст.120-1 Податкового кодексу України, і застосування іншого судового рішення є недоцільним.

Посилання апелянта на висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/117-3 від 25.04.2019 року колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином докази, у тому числі і висновок експерта, використовуються судом для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), тобто вирішення питань факту.

Проте, спірними у цій справі є саме тлумачення та застосування норм права, що за своєю суттю не є обставиною (фактом) та не потребує висновку експерта.

Разом з цим, як зазначалось вище, обов`язком судів першої та апеляційної інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин є врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, тому суди при розгляді цієї справи зобов`язані враховувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17, від 11.12.2018 року у справі №807/68/18, від 11.12.2018 у справі №820/2298/18 та від 07.02.2019 року у справі №808/3250/17

Згідно вказаних рішень Верховного Суду для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Апелянтом не наведено аргументів на спростування вказаної правової позиції Верховного Суду.

Апеляційний суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанцій у даній справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в адміністративній справі №160/2337/19 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в адміністративній справі №160/2337/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак