Справа № 826/11335/17
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЦ Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо нарахування ТОВ "ДЦ УКРАЇНА" пені у розмірі 31 848,68 грн. за період з 20.11.2014 по 04.02.2016 року, зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби скасувати пеню у розмірі 31 848,68 грн. та внести зміни до інтегрованої картки платника ПДВ ТОВ "ДЦ УКРАЇНА", шляхом скасування (виключення) облікової операції з нарахування пені у розмірі 31848,68 грн. за період з 20.11.2014 по 04.02.2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2014р. позивачем було подано основну декларацію з ПДВ за жовтень 2014 року (реєстраційний № ), згідно якої податкове зобов`язання з податку на додану вартість визначено в сумі 2 504 431 грн.

Сума податкового зобов`язання була сплачена в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №24612 від 26.11.2014 р. та не заперечується відповідачем.

Однак, в подальшому позивачем було виявлено обставини не врахування в показниках податкового декларації за жовтень 2014 року відповідних показників податкової накладної №16 від 13.10.2014 на загальну суму 1 209 702,00 грн., в т.ч. ПДВ - 201 617,00 грн.

Як наслідок, 31.12.2015р. Товариством було подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2014 року, в якому зменшено грошове зобов`язання з 2 504 431 грн. до 2 243 850 грн.

В подальшому, враховуючи обмеження щодо строку включення показників податкової накладної до податкової звітності (365 днів), позивачем прийнято рішення виключити показники податкової накладної №16 від 13.10.2014 з показників податкової декларації за жовтень 2014 року, внаслідок чого до контролюючого органу Товариством подано 04.02.2016 p. другий уточнюючий розрахунок та розрахунки коригування, відповідно до яких податок на додану вартість до сплати в бюджет за жовтень 2014 року знову визначено у сумі 2 504 431 грн.

При цьому, позивачем відповідно до вимог абз. "а" п.50.1 Податкового кодексу України, в зв`язку з самостійним виявленням факту заниження податкового зобов`язання за жовтень 2014 (внаслідок подання уточнюючого розрахунку від 31.12.2015), нараховано та сплачено штраф у розмірі 30% від такої суми - 4 818 грн. (160 581 грн. *3%).

При цьому, як свідчать матеріали справи, доплата позивачем різниці податкового зобов`язання в сумі 160 581 грн. не здійснювалась, а було лише приведено у відповідність показники податкової звітності за жовтень 2014 року.

На думку відповідача, фактично погашення податкового зобов`язання в сумі 2 504 431,00 грн. відбулось в момент подання позивачем другого уточнюючого розрахунку 04.02.2016, внаслідок чого в автоматичному режимі була нарахована пеня за період з 20.11.2014 по 04.02.2016 року в сумі 31 848,68 грн.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю нарахування пені, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п.14.1.162 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Таким чином, підставою для нарахування пені є обставини не сплати суми грошових зобов`язань у встановлений строк.

При цьому, за змістом ст.129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що подача уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за жовтень 2014 року із внесення змін (виправленням помилок) до податкового кредиту не призвела до збільшення суми грошових зобов`язань з ПДВ до бюджету, адже сума податку на додану вартість в бюджет за результатами декларування податкового зобов`язання за жовтень 2014 року, як до так і після подання всіх уточнюючих розрахунків, не змінилась, та була сплачена в повному обсязі у встановлені законодавством строки, про що свідчить платіжне доручення № 24612 від 26.11.2014 р.

В той же час, відповідно до витягу з інтегрованої картки платника по ПДВ, що долучений відповідачем до матеріалів справи, контролюючим органом проведено нарахування пені в сумі 31 848,68 грн. за період з 01.12.2014 по 03.02.2016 на підставі уточнюючого розрахунку від 04.02.2016.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем неправомірно нараховано позивачу пеню у розмірі 31 848,68 грн. за період з 01.12.2014р. по 03.02.2016 року, адже у Позивача була відсутня сума грошового зобов`язання, що не сплачена у встановлені законодавством строки. Сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість до сплати в бюджет за результатами декларування податкового зобов`язання за жовтень 2014 року, як до так і після подання всіх уточнюючих розрахунків, не змінилась, та була сплачена в повному обсязі, у встановлені законодавством строки, тобто факту несвоєчасної сплати податкових зобов`язань, що є підставою нарахування пені, не виникло.

Посилання відповідача на сплату позивачем штрафу, судом відхиляються, адже штраф є мірою відповідальності за необґрунтовано занижене грошове зобов`язання в уточнюючому розрахунку від 31.12.2015, що жодним чином не свідчить про несвоєчасну сплату позивачем грошового зобов`язання з ПДВ за жовтень 2014 року.

За наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування пені за період з 01.12.2014 по 03.02.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби скасувати пеню у розмірі 31848,68 грн. та внести зміни до інтегрованої картки платника ПДВ ТОВ "ДЦ УКРАЇНА", шляхом скасування (виключення) облікової операції з нарахування пені у розмірі 31848,68 грн. за період з 20.11.2014 по 04.02.2016 року, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до витягу з інтегрованої картки платника по ПДВ, що долучений відповідачем до матеріалів справи, контролюючим органом проведено нарахування пені в сумі 31 848,68 грн. за період з 01.12.2014 по 03.02.2016 на підставі уточнюючого розрахунку від 04.02.2016.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У свою чергу пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою застосування цього положення є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В даному випадку належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача скасувати пеню у розмірі 31 848,68 грн. та внести зміни до інтегрованої картки платника ПДВ ТОВ "ДЦ УКРАЇНА", шляхом скасування (виключення) облікової операції з нарахування пені у розмірі 31848,68 грн. за період з 01.12.2014 по 03.02.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку