Справа № 360/4226/19
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4226/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивача) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Рубіжанське ОУПФУ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського ОУПФУ щодо не виплати пенсії з липня 2018 року та довічно зі сплатою усією заборгованості позивачу;

- зобов`язати Рубіжанське ОУПФУ поновити виплату пенсії з липня 2018 року та довічно зі сплатою усією заборгованості, нарахувати і сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно за період з травня 2017 року по червень 2018 року позивачу.

Також просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць та зобов`язати Рубіжанське ОУПФУ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно статті 382 КАС України.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, пенсіонером за віком та перебуває на обліку у відповідача.

Згідно з рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області по справі №425/3267/17, яке набрало законної сили 01.03.2018, постановлено: визнати протиправною не виплату Рубіжанським ОУПФУ пенсії за віком позивачу з 01.04.2017, зобов`язати Рубіжанське ОУПФУ поновити позивачу; нарахування та виплату пенсії з 01.04.2017.

У червні 2018 року заборгованість у сумі 87 535,53 грн. була сплачена без урахування компенсації втрати частини пенсії. У липні 2018 року виплата пенсії позивачу знов припинена.

Позивач вважає, що, припиняючи виплату пенсії відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскільки не існувало підстав для невиплати йому пенсії (у розумінні статей 47, 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003) та таким чином порушив її конституційні права, а тому звернулась з цим позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, подав відзив, в якому у задоволенні вимог просить відмовити повністю з таких підстав (арк. спр. 54-59).

29.10.2014 у зв`язку з переміщенням позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, в якій просив запросити пенсійну справу за віком з управління Пенсійного фонду України в Слов`яносербському районі Луганської області, надав довідку внутрішньо переміщеної особи від 06.03.2015 №, видану управлінням соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, згідно з якою він фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за паспортом: АДРЕСА_2 .

Позивача взято на облік до управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, правонаступником якого є Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області як отримувача пенсії за віком, призначеної відповідно до Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.08.2014 за даними електронної та макетом паперової пенсійної справи, як внутрішньо переміщену особу.

Пенсію виплачено за період з 01.08.2014 по 09.04.2018.

27.04.2018 № 2060/10 до відповідача надійшло рішення комісії Кремінської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17.04.2018 № 88 вирішено не призначити соціальні виплати позивачу у зв`язку скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.04.2018. На підставі зазначеної інформації виплату пенсії позивачу призупинено з 10.04.2018.

До теперішнього часу позивач до відповідача із заявою на поновлення виплати пенсії з 10.04.2018 не звертався.

Таким чином Рубіжанське ОУПФУ не мало правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії позивача.

Також відповідачем зазначено, що постановою правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсії у 2019 році» встановлено, що з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в областях.

Для здійснення з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат головними управліннями Пенсійного фонду України у областях начальники відповідних головних управлінь зобов`язані у порядку, встановленому законом, укласти договори з публічним акціонерним товариством «Укрпошта» та банками, уповноваженими на право виплати пенсій через поточні рахунки одержувачів.

Наголошуємо на тому, що починаючи з 01.01.2019 управління немає діючих договорів з ПАТ «Укрпошта» та банками, уповноваженими на право виплати пенсій через поточні рахунки одержувачів.

З 01.01.2019 фактично управління, діючи у межах своїх повноважень, може вчинити дії виключно щодо нарахування пенсії позивачу та включити заявку на фінансування її виплати головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області до потреби управління у фінансуванні пенсійних виплат, фінансування виплати з 01.01.2019 здійснюється з поточних рахунків головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Щодо вимоги позивача поновити виплату пенсії довічно. Як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 03.06.2014 у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України»), законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому ж рішенні також констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни. З огляду на наведене, покладення на майбутнє зобов`язань діючим законодавством України не передбачено.

Щодо виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з липня 2018 року.

Вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними, оскільки відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 522/535/17.

Щодо вимоги позивача нарахувати і сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно за період з травня 2017 року по червень 2018 року.

Відповідачем зазначено, що позивач звернувся з позовом до суду 18.09.2018 з позовними вимогами щодо сплатити компенсацію за період з травня 2017 року по червень 2018 року. Як зазначає позивач в червні 2018 року заборгованість у сумі 87 535,53 грн. була сплачена без урахування компенсації втрати частини пенсії, тобто позивач знав, як він вважає про порушення свого права, ще в червні 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом 18.09.2019, а саме з позовною вимогою про виплату компенсації втрати частини пенсії за період з травня 2017 року по червень 2018 року, підлягає залишенню без розгляду.

Також вважає безпідставною позовну вимогу позивача щодо зобов`язати відповідача нарахувати і сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з травня 2017 року по червень 2018 року, оскільки предметом цього спору є оскарження позивачем бездіяльність відповідача щодо не виплати пенсії з липня 2018 року, а також зобов`язання поновити виплату пенсії з липня 2018 року, а вище зазначені вимоги позивача не стосуються обставин цієї справи, повинно розглядатися як окремий позов. Крім того, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.02.2018 у справі № 425/3267/17 зобов`язано відповідача поновити позивачу нарахування та виплату пенсії з 01.04.2017. На виконання цього рішення, яке набрало законної сили 06.03.2018, відповідачем нараховано та виплачено пенсію за період з 01.04.2017 по 09.04.2018 у червні 2018 року. Таким чином, відповідачем у повному обсязі виконано рішення суду у справі № 425/3267/17, тому підстав для виплати компенсації втрати частини пенсії за період з травня 2017 року по червень 2018 року немає.

Щодо негайного виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 371 КАС України слід зазначити, що вказаний пункт стосується випадків прийняття судом рішення про стягнення певних конкретно визначених в грошовому розмірі платежів, в той час як позовними вимогами у цій справі є вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. За таких обставин, не має правових підстав для звернення до негайного виконання судового рішення у цій справі.

Щодо зобов`язання відповідача подати у встановлення судом строк звіт про виконання судового рішення. Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач своєму позові не навів аргументованих доводів та не надала доказів того, що рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконано, в зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені її права. За таких обставин вважає, що не має правових підстав для судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.

Щодо стягнення з відповідача судових витрати за рахунок бюджетних асигнувань.

Згідно з частиною першою статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, яка передбачає врахування майнового стану сторони. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 14 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2019 рік» затверджено доходи та видатки Пенсійного фонду України. Серед видатків у 2019 році відсутня така позиція, як сплата Пенсійним фондом України судового збору (або його розподілу).

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Визнано не пропущеним строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 768,40 гривень за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі (арк. спр. 1-2).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням від 07.04.1998 серія НОМЕР_1 (арк. спр. 12).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.03.2015 № 915008494, виданої управлінням соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації, фактичним місцем проживання/перебування позивача є - АДРЕСА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (арк. спр. 9).

За інформацією управління соціального захисту населення Кремінської районної державної адміністрації від 03.10.2019 № 4106 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з 06 березня 2015 року по 10 квітня 2018 рік. У заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи громадянин ОСОБА_1 вказав наступну адресу фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 . Знятий з обліку 10 квітня 2018 року у зв`язку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» подання завідомо недостовірних відомостей. (арк. спр. 30).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.02.2018 у справі № 425/3267/17 позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправною невиплату Рубіжанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року. Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41245565; місцезнаходження: 93009, Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Студентська, будинок 35-А) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) нарахування та виплату пенсії з 01 квітня 2017 року. Допущено до негайного виконання цю постанову в частині зобов`язання Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії за один місяць: квітень 2017 року (арк. спр. 23-27). Рішення суду набрало законної сили 06.03.2018.

Згідно наданих відповідачем документів судом встановлено таке.

29.10.2014 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, правонаступником якого є Рубіжанське ОУПФУ, із заявою про взяття на облік пенсійної справи (арк. спр. 61).

Відповідно до витягу з рішення комісії Кремінської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення, припинення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 17.04.2018 № 88 вирішено не призначити соціальні виплати позивачу у зв`язку скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.04.2018 (арк. спр. 65).

Розпорядженням Рубіжанського ОУПФУ від 07.06.2018 ОСОБА_1 виплатити борг за рішенням суду, відповідно до рішення від 17.04.2018 № 88 знову повернути «93 особливість» з 10.04.2018 (арк. спр. 66).

Відповідно до довідки Рубіжанського ОУПФУ від 15.10.2019 у червні 2018 року ОСОБА_1 виплачена пенсія в сумі 87535,53 грн за період з 01.04.2017 по 09.04.2018, з 10.04.2018 пенсія не виплачується та не нараховується (арк. спр. 74).

Згідно з інформації Рубіжнського ОУПФУ від 16.10.2019 № 18331/03.2 пенсія ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 по 31.01.2015 та нарахована та виплачена на додаткову відомість січня 2015 року на розрахунковий рахунок ЛОУ АТ «Ощадбанк» 13.01.2015. Пенсія ОСОБА_1 нарахована управлінням та виплачена за період з 01.08.2014 по 09.04.2018. На виконання пунктів 11, 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування врегульовано постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на підставі акту обстеження матеріально - побутових умов від 04.04.2018 комісією з питань призначення (відновлення, відмовлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення від 17.04.2018 № 88 (вх. від 27.04.2018 №2060/10) про відмову ОСОБА_1 у виплаті пенсії та про скасування довідки з 10.04.2018. На підставі зазначеної інформації виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено з 10.04.2018. Станом на дату надання інформації ОСОБА_1 з документами щодо поновлення виплати пенсії до Рубіжанського ОУПФУ не звертався. Пенсія ОСОБА_1 виплачена по 09.04.2018 та не нараховувалась з моменту припинення (арк. спр. 71).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 цього Закону).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абзац частини першої статті 12 цього Закону).

Згідно статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Стаття 4 Закону №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону №1058.

Частиною першою статті 49 Закону №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений у частині першій статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перелік підстав для припинення виплати пенсії підлягає розширеному тлумаченню лише у випадках, передбачених виключно законом.

Скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо не визначені законами як підстави для припинення виплати пенсії.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2015 у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд зазначає, що положення загального Закону №1058 підлягають застосуванню з врахуванням спеціального законодавства, яке регулює здійснення соціальних виплат щодо осіб, які мешкали на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Як наслідок, суд аналізує спірні правовідносини з урахуванням положень як Закону №1058, так і Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону № 1706-VII та інших законів.

Відповідач в запереченнях зазанчив, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування сама по собі є порушенням обов`язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII. Однак при цьому відповідачем не зазначено частини вказаної статті, оскільки вона має десять частин. Аналіз вказаної статті не дає підстав для підтвердження зробленого відповідачем висновку, оскільки жодна частина не має таких умов. Навпаки, частина перша статті 7 Закону № 1706-VII визначає умови того, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення та на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Як свідчить зміст цієї частини, законодавець розділив окремо поняття «права на пенсійне забезпечення» та «права на отримання соціальних послуг». У зв`язку з чим така позиція відповідача є помилковою. Судом досліджується дотримання відповідачем законодавчо встановлених гарантій реалізації позивачем саме права на пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знятий з обліку 10.04.2018 у зв`язку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі пункту 5 частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» подання завідомо недостовірних відомостей.

Також судом установлено, що Розпорядженням Рубіжанського ОУПФУ від 07.06.2018 позивачу припинена виплата пенсії з 10.04.2018.

Відповідач з посиланням на положення Закону № 1706-VІІ робить висновок стосовно того, що позивач фактично не мешкає за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, що є на думку відповідача законодавчою підставою для припинення виплати пенсії.

Така позиція відповідача є хибною з огляду на те, що відповідно до положень спеціального Закону № 1706-VІІ, а саме: статті 12, питання щодо позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної внаслідок зміни фактичного місця проживання віднесені до повноважень не органу Пенсійного фонду України, а до повноважень структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи.

Як наслідок, відповідач не є тим органом, який відповідно до законодавства уповноважений надавати юридичну оцінку щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Судом не виявлені колізії між положеннями статті 7 Закону № 1706-VІІ та ст. 49 Закону №1058, оскільки як стаття 7 Закону № 1706-VІІ, так й інші статті цього Закону не регламентують порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, що б суперечило положенням Закону №1058.

Натомість, судом встановлено, що відповідач в порушення положень частини третьої статті 4 та статті 5 Закону №1058 прийняв розпорядженнями від 07.06.2018 про припинення виплати пенсії позивачу не на підставі норм законів, а на підставі підзаконних нормативних актів. Аналіз застосованих відповідачем підзаконних нормативно-правових актів свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, та безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо припинення пенсійних виплат.

Як наслідок, в наявності підстави для визнання протиправним та скасування Розпорядження Рубіжанського ОУПФУ від 07.06.2018 в частині припинена виплата пенсії позивачу з 10.04.2018.

Як встановлено судом, відповідач діяв всупереч вимогам Законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача як внутрішньо переміщеної особи, та зовсім не мав підстав для припинення виплати пенсії.

Як встановлено судом, відповідач діяв всупереч вимогам Законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача як внутрішньо переміщеної особи, та зовсім не мав підстав для припинення виплати пенсії.

Що стосується періоду, з якого має бути відновлено виплату пенсії, судом з вищеописаних документів встановлено, що виплата пенсії позивачу припинена з 10.04.2018. Відповідно, з 10.04.2018 й підлягає відновленню порушене право позивача.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 10.04.2018;

- зобов`язати Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити ОСОБА_1 з 10.04.2018 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 10.04.2018.

Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату пенсії довічно, то суд не знаходить підстав для її задоволення з огляду на таке.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт другий частини першої статті 4 КАС України).

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної чи юридичної особи прав (чи інтересів).

Проте, вимога позивача про зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати позивачу пенсію довічно не є захистом порушеного права, а суд не може захистити права та обов`язки позивача на майбутнє. Відтак, у задоволенні вказаної частини позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про нарахування і сплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно за період з травня 2017 року по червень 2018 року, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області по справі №425/3267/17, яке набрало законної сили 01.03.2018, постановлено: визнати протиправною не виплату Рубіжанським ОУПФУ пенсії за віком позивачу з 01.04.2017, зобов`язати Рубіжанське ОУПФУ поновити позивачу; нарахування та виплату пенсії з 01.04.2017. Рішення суду набрало законної сили 06.03.2018.

Згідно з довідки Рубіжанського ОУПФУ від 15.10.2019 у червні 2018 року ОСОБА_1 виплачена пенсія в сумі 87535,53 грн за період з 01.04.2017 по 09.04.2018 (арк. спр.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що нарахована пенсія у сумі 87 535,53 грн була зараховано на рахунок 08.06.2018 (арк. спр. 13).

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001№ 159 (далі - Порядок № 159).

Так, згідно з частиною другою статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

На підставі частини першої статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону № 2050 визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050).

Абзацом другим пункту 3 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Статтею 3 Закону № 2050 передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Матеріалами справи підтверджується, що мала місце несвоєчасна сплата Рубіжанського ОУПФУ з вини останнього пенсії позивачеві у період з квітня 2017 року по травень 2018 року.

Отже, вимога про нарахування і сплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії підлягає частковому задоволенню, а саме: за період з квітня 2017 року по травень 2018 року, оскільки виплата була 08.06.2018.

Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Посилання відповідача на постанову Правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 (далі - постанова № 27-1), в якій зазначено, що з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється головним управлінням Пенсійного фонду України в областях, є незмістовним з таких підстав.

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступних підстав.

Постанова № 27-1 не пройшла державної реєстрації, передбаченої для всіх нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів відповідно до статті 117 Конституції України, Указу Президента України від 03.10.1992 №493/98 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 й Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5.

Відповідно до пункту 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 (надалі - Положення №731), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:

а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Пунктом 15 Положення №731 встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Постанова № 27-1 була прийнята Правлінням Пенсійного фонду України з метою забезпечення стабільного фінансування та виплати пенсій, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України.

Таким чином, відповідно до норм Положення №731 Постанова № 27-1 має міжвідомчий характер, у зв`язку з чим повинна була пройти обов`язкову державну реєстрацію та офіційне опублікування. Оскільки такої процедури виконано не було, посилання Відповідача на вказану Постанову № 27-1 є незмістовне та нормативно не обґрунтовано.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 30.09.2019 про відкриття провадження у справі відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 768,40 гривень до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі позовні вимоги задовольняються в частині нарахування та виплати раніше призначеної пенсії, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до приписів частини другої статті 133 КАС України судовий збір у розмірі 768,40 грн. до Державного бюджету України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 10.04.2018.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 07.06.2018 в частині припинена виплата пенсії ОСОБА_1 з 10.04.2018.

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, буд. 35 А) поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 10.04.2018 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком та виплатити усю заборгованість по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 10.04.2018.

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, буд. 35 А) нарахувати та сплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно за період з квітня 2017 року по травень 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, буд. 35 А) до Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривні 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця