Справа № 825/25/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

м.Київ

справа №825/25/14

адміністративне провадження №К/9901/18631/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Деснянського басейнового управління водних ресурсів на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року (судді Чаку Є.В., Літвіна Н.М., Мєзєнцев Є.І.) у справі №825/25/14 за адміністративним позовом Північного офісу Держаудитслужби до Деснянського басейнового управління водних ресурсів про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Державна фінансова інспекція в Чернігівській області (далі - позивач, Держфінінспекція, ДФІ в Чернігівській області) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Деснянського басейнового управління водних ресурсів (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача виконати пункти 1, 2, 3, 4, вимоги від 25.06.2013 № 27-07-18-14/4340.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 11 березня 2019 року касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області задоволено частково: скасовано ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу до на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд погодився із висновками суду, що якщо на підставі вимоги органу державного фінансового контролю можливо стягнути виявлені в ході перевіри збитки, такі збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю.

Разом з тим, звернув увагу на те, що вимога позивача від 25.06.2013 № 25-07-18-14/4340, окрім вимог про стягнення збитків, які були наслідком встановлених під час перевірки порушень, містить також інші вимоги немайнового характеру, - що не було враховано судом під час розгляду даної справи. Також колегія суддів касаційної інстанції зауважила, що апеляційним судом не було дано жодної оцінки доводам позивача щодо обставин, встановлених постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.04.2014 у справі № 825/2859/13-а.

За результатами нового судового розгляду, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Деснянського басейнового управління водних ресурсів виконати пункти 2, 3, 4, вимоги від 25.06.2013 № 27-07-18-14/4340 та прийнято в цій частині нову постанову, якою зобов`язано відповідача виконати означені вище пункти вимоги в частині усунення допущених порушень законодавства. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанцій відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що під час розгляду даної справи, суд обмежився лише формальним аналізом наявності підстав для звернення органу державного фінансового контролю до суду з даним адміністративним позовом, жодним чином не дослідивши правильність висновків ДФІ в Чернігівській області про наявність відповідних фінансових порушень.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01.07.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено Акт від 28.05.2013 № 07-21/05.

В подальшому, ДФІ в Чернігівській області було направлено відповідачу вимогу щодо усунення виявлених у ході проведеної ревізії порушень від 25.06.2013 № 25-07-18-14/4340.

Пунктом 1 вказаної вимоги було поставлено вимогу до відповідача опрацювати матеріали ревізії та вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо доцільності продовження зайняття посади винними особами та притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб.

Пунктом 2 цієї вимоги відповідача зобов`язано вжити заходів щодо відшкодування до бюджету коштів в сумі 16860,17 грн як безпідставно перерахованих за проживання делегації Російської Федерації; в іншому випадку - стягнути їх з осіб, винних у безпідставному покритті за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх фізичних осіб, у порядку та розмірах встановлених ст.ст.130-136 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з пунктом 3 цієї вимоги відповідача зобов`язано: вжити заходів щодо відшкодування до бюджету коштів з працівників Деснянського БУВР в сумі 17209,50 грн як зайво нарахованої та виплаченої премії; вжити заходів щодо відшкодування до бюджету коштів з працівників Деснянського БУВР в сумі 7317,39 грн як зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати за невідпрацьований робочий час за сумісництвом; в іншому випадку - стягнути з осіб, винних у зайвому нарахуванні та виплаті заробітної плати, у порядку та у розмірах встановлених ст.ст. 130-136 КЗпП України; провести перерахунок та взаємозвірки щодо сплачених сум єдиного соціального внеску із незаконно виплаченої заробітної плати та повернути зайво сплачені кошти в сумі 8903,27 грн або їх зарахувати в рахунок майбутніх платежів.

У пункті 4 вимоги відповідача зобов`язано: відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 4055761,91 грн за невиконані роботи; стягнути з ПрАТ «ПМК-55» кошти в сумі 3949550,57 грн як незаконно отримані за проведення ремонтно-будівельних робіт або забезпечити відшкодування зайвих виплат шляхом виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг; стягнути з ДП «ПМК-59» ВАТ «Чернігівводбуд» кошти в сумі 73992,80 грн як незаконно отримані за проведення ремонтно-будівельних робіт або забезпечити відшкодування зайвих виплат шляхом виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг; стягнути з Борзнянського міжрайонного управління водного господарства кошти в сумі 30202,26 грн як незаконно отримані за проведення ремонтно-будівельних робіт або забезпечити відшкодування зайвих витрат шляхом виконання відповідного обсягу робіт чи надання послуг; в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведені зайвих виплат, у порядку та розмірах встановлених ст.ст.130-136 КЗпП України.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з огляду на невиконання відповідачем пунктів 2-4 вимоги від 25.06.2013 № 27-07-18-14/4340 у добровільному порядку, вимоги ДФІ в Чернігівській області в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»(далі - Закон) № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011(далі - Положення), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Під час нового судового розгляду справи, з урахуванням вказівок Верховного Суду, судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідачем на час розгляду справи в суді першої інстанції було виконано пункт 1 вимоги від 25.06.2013 № 27-07-18-14/4340, що визнається позивачем.

Водночас, перевіряючи виконання Деснянським БУВР пунктів 2-4 вищеозначеної вимоги в частинах, що не по`вязані із стягненням виявлених в ході ревізії збитків, а саме:

- вжиття заходів щодо відшкодування до бюджету коштів в сумі 16860,17 грн як безпідставно перерахованих за проживання делегації Російської Федерації (п.2 вимоги);

- вжиття заходів щодо відшкодування до бюджету коштів з працівників Деснянського БУВР в сумі 17209,50 грн як зайво нарахованої та виплаченої премії; вжиття заходів щодо відшкодування до бюджету коштів з працівників Деснянського БУВР в сумі 7317,39 грн як зайво нараховану та виплаченої заробітної плати за невідпрацьований робочий час за сумісництвом (п.3 вимоги);

- відображення в обліку дебіторської заборгованості в сумі 4055761,91 грн за невиконані роботи (п.4 вимоги); - судом встановлено, що жодних заходів з метою їх виконання відповідачем не вживалось, доказів протилежного суду не надано.

При цьому, судом враховано, що правомірність таких вимог підтверджена таким, що набрало законної сили рішенням суду, а саме постановою Вищого адміністративного суду України від 27.11.2014 у справі № 825/2859/13-а, якою скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.04.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2014 року та відмовлено у задоволенні позову Деснянського басейнового управління водних ресурсів до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, треті особи: Приватне акціонерне товариство «ПМК-55», ДП ПМК-59 Відкритого акціонерного товариства «Чернігівводбуд», Борзнянське міжрайонне управління водного господарства, про визнання незаконними та скасування пунктів 2-4 вимоги Інспекції від 26 червня 2013 року № 25-07-18-14/4340.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що правомірність таких вимог не є та не може бути предметом доказування у даній справі в силу приписів частини першої статті 72 КАС України (в редакції чинній на час винесення рішення судом першої інстанції).

Таким чином, враховуючи, що станом на час судового справи відповідачем не виконано п.2-4 вимоги від 25.06.2013 року № 27-07-18-14/4340, колегія суддів вважає висновок суду апеляційної інстанції про необхідність зобов`язання відповідача виконати означені вимоги у судовому порядку законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують. Мотиви, якими відповідач обґрунтовує вимоги касаційної скарги, по суті полягають у тому, щоб переоцінити докази, на підставі яких суди дійшли зазначених висновків, що суд касаційної інстанції в межах своїх повноважень зробити не може. Обґрунтованих підстав вважати, що істотні для цієї справи обставини залишилися не з`ясованими, також немає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргу Деснянського басейнового управління водних ресурсів, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська