Справа № 522/15444/16-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/15444/16-а
Головуючий в 1 інстанції: Єршова Л.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенка О. В., Коваля М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати дії Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у відношенні позивача протиправними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 4 листопада 2015 року ВП № 49195595 у відношенні ОСОБА_1 ; скасувати постанову про звернення стягнення на доходи боржника від 28 квітня 2016 року ВП № 49195595 у відношенні ОСОБА_1 ; стягнути з Державної казначейської служби України суму у розмірі 611 гривень, яка була незаконно стягнута Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2017 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування постанови.

15.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, в якій зазначив, що в зазначеній постанові не вирішено питання щодо судових витрат, які поніс позивач, та просив суд ухвалити додаткове рішення по справі №522/15444/16а, стягнути з Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 матеріальні витрати у розмірі 6191 грн., стягнути з Головного Управління державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16.05.2019 року по справі № 522/15444/16-а заяву позивача ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн..

Задовольняючи частково заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №522/15444/16а суд першої інстанції виходив з того, що по справі № 522/15444/16-а позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2016 року про відмову у відкритті провадження, та судовий збір у розмірі 551,20 грн. за подання позову до суду.(а.с. 27,45).

Жодного іншого доказу проте, що позивач поніс інші витрати, пов`язані із розглядом справи №522/15444/16-а, в матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16.05.2019 року по справі № 522/15444/16а позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що додаткове рішення по справі № 522/15444/16а суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому останній просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення по справі у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що внаслідок дій Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, позивачем були понесені значні витрати, як матеріальні так і моральні, що стало підставою звернення до суду для відшкодування цих витрат.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що під час ухвалення постанови по справі № 522/15444/16-а судом не було вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції зазначає, що документально підтвердженими витратами позивача по справі № 522/15444/16-а є витрати в розмірі 1929,20 грн. (1378,00 грн. + 551,20 грн.), які сплачені позивачем у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

При цьому суд встановив, що витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. за подання позову до Приморського районного суду м. Одеси та 1920,00 грн. за подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду Одеської області пов`язані з розглядом судової справи № 522/19972/17 за позовом ОСОБА_1 до Біляївського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, Головного управління державної Казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальних витрат та моральної шкоди, а відповідно не можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення по справі № 522/15444/16-а.

Щодо витрат позивача на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. відповідно до квитанції № 547 від 11.11.2016 року, та у розмірі 500,00 грн. відповідно до квитанції № 215 від 25.10.2017 року, то з них взагалі не вбачається, за складення, яких позовів вони видані, при цьому у квитанції від 11.11.2016 року навіть не зазначено від кого прийнято кошти, також суд звертає увагу на те, що під час розгляду судом першої інстанції справи № 522/15444/16-а позивач не зазначав про те, що йому надавалась оплатна правова допомога.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки дана вимога не заявлялась позивачем під час розгляду судом першої інстанції справи № 522/15444/16-а.

Щодо вимоги про стягнення банківських послуг, суд першої інстанції зазначає, що відповідно до положень КАС України, банківські послуги не входять до складу судових витрат, тому не підлягають стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про скасування додаткового рішення суду по справі в частині відмови у стягненні судових витрат, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017 року провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ст. 168 КАС України (в редакції, що діяла станом на час розгляду судом справи № 522/15444/16-а) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 87 КАС України (в редакції, що діяла станом на час розгляду судом справи № 522/15444/16-а), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

В той же час, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" поверненню підлягає лише сума судового збору, яка сплачена за подання заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при здійсненні оплати судового збору сплачено комісію банківських послуг.

Колегія суддів зазначає, що ні Законом України "Про судовий збір", ні положеннями КАС України не визначено, що разом із поверненням суми сплаченого судового збору позивачу можуть бути повернуті й інші суми коштів, зокрема, повернення комісії, сплаченої банку за проведення платежів, тому вимога позивача про стягнення банківських послуг не підлягає задоволенню.

Відповідно ст.ст. 94, 163 КАС України (в редакції, що діяла станом на час розгляду судом справи № 522/15444/16-а) під час ухвалення постанови суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України (в редакції, що діяла станом на час розгляду судом справи № 522/15444/16-а), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, витратами позивача по справі № 522/15444/16-а є витрати в розмірі 1929,20 грн. (1378,00 грн., що підтверджується квитанцією № 54 а.с.27 + 551,20 грн., що підтверджується квитанцією № 108 а.с.45 ), які сплачені позивачем у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви, але судом першої інстанції стягнуто лише судовий збір в розмірі 1378,00 грн., тому коллегія суддів вважає, що сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 1929,20 грн..

Стосовно витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. за подання позову до Приморського районного суду м. Одеси та 1920,00 грн. за подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду Одеської області пов`язані з розглядом судової справи № 522/19972/17, коллегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці витрати не підлягають стягненню, адже вони не пов`язані з розглядом судової справи № 522/15444/16-а.

Щодо вимоги стягнення витрат позивача на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поняття "витрати на правову допомогу" у даному контексті - це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Отже, з урахуванням вище викладеного, судом встановлено, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участю особи, яка надавала правову допомогу, та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

У свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; довіреність (ордер); документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі належними та допустимими доказами не підтверджено, а отже, підстави для компенсації витрат позивача на правову допомогу відсутні.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині вимоги щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на таке.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

В заяві про ухвалення додаткового рішення по справі, позивач зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача негативно позначилась на її психологічному та фізичному стані та призвела до моральних страждань.

Разом з цим, будь-яких доказів заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань останнім суду не надав, а так само судом не встановлено факту заподіяння моральної шкоди позивачу діями чи бездіяльністю відповідача. В даному випадку позивачем не надано розрахунку моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди, а також не надано доказів наявності моральних чи фізичних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача. Відсутні наведені обґрунтування і в апеляційній скарзі позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішеннях Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі № 818/1394/17.

Також коллегія суддів звертає увагу на те, що позивачем зазначена вимога не заявлялась під час розгляду судом першої інстанції справи № 522/15444/16-а по суті, а тому не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом першої інстанції порушено норми процесуального права, тому, на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення у відповідній частині підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328,329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2019 року по справі № 522/15444/16-а скасувати, в частині стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1378,00 грн. Прийняти в цій частині нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 522/15444/16-а - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Заводська, 19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер коду облікової картки платника НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1929,20 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 20 копійок).

В іншій частині додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2019 року по справі № 522/15444/16-а залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Коваль М.П.