Справа № 200/2464/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року справа №200/2464/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання - Антонюк А.С., представника позивача - адвоката - Борозенцева С.В., представника відповідача - Помалюк І.В., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року (головуючий суддя І інстанції - Кониченко О.М.), складене в повному обсязі 19 липня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/2464/19-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2019 року Публічне акціонерне товариство «Макіївський завод металевих конструкцій» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмустької Державної податкової інспекції Бахмутського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про:

- визнання протиправними дії Бахмутської Державної податкової інспекції Бахмутського управління ГУ ДФС у Донецькій області по визначенню (нарахуванню) в інтегрованої картці платника ПДВ Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» пені за період дії форс-мажорних обставин з 01.08.2014 року по 27.04.2017 року;

- зобов`язання податкової інспекції відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника ПДВ шляхом внесення до неї змін - зменшення податкового зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» з ПДВ за 2014-2019 роки на суму неправомірно нарахованої пені за цей період (а.с.5-8).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року змінено первинного відповідача по справі - Бахмутську Державну податкову інспекцію Бахмутського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на належного відповідача по справі - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (а.с. 84).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними дії Головного Управління ДФС у Донецькій області по визначенню (нарахуванню) в інтегрованій картці платника ПДВ Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» пені за період дії форс-мажорних обставин з 01.08.2014 року по 27.04.2017 року. Зобов`язано Головне Управління ДФС у Донецькій області відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника ПДВ шляхом внесення до неї змін - зменшення податкового зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» з ПДВ за 2014-2019 роки на суму неправомірно нарахованої пені у розмірі 450992,48 грн. (а.с. 158-162).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДФС у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що контролюючим органом проведена камеральна перевірка позивача з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, якою встановлені факти порушень сплати узгоджених податкових зобов`язань.

У зв`язку з несплатою самостійно визначеного зобов`язання, до позивача застосовувалась ст. 129 ПК України та здійснювалось нарахування пені.

Вважає, що наявний у позивача Сертифікат ТПП не є підставою для звільнення позивача від обов`язку своєчасно сплачувати узгоджені зобов`язання з ПДВ, оскільки виданий на підстав ст. 100 ПК України.

Посилався на висновки Вищого адміністративного суду України від 01.10.2016 у справі № 805/59/16-а (а.с. 164-166).

Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої, перевірив матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевірив інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Макіївський завод металевих конструкцій», (ідентифікаційний код 01412265) відповідно до безкоштовного запиту на сайті Міністерства юстиції України зареєстрований як юридична особа 22 грудня 1997 року, про що 09 серпня 2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 002723.

Місцезнаходження позивача у 2014 році: 86101, Донецька область, м. Макіївка, вул. Гаражна,1.

Відповідно до Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 28.04.2017 року позивачем змінено місцезнаходження: 84500, Донецька область,м. Бахмут, вулиця О. Сибірцева, буд. 3 (а.с. 9-14).

Тобто до 28.04.2017 року позивач знаходився на тимчасово окупованій території. Позивач є платником податку на додану вартість з 09.07.1997 року, що підтверджується витягом № 027 від 03.07.2017 року.

Позивачем на адресу відповідача надавались податкові декларації з податку на додану вартість за період з липня 2014 року - листопад 2014 року, з березня 2018 року - червень 2018 року де позивачем були визначені суми податкового зобов`язання, які не сплачувались своєчасно. Сума недоїмки станом на 31.12.2014 року за даними інтегрованої картки платника ПДВ склала 856222,90 грн., а станом на 31.12.2016 року сума заборгованості з ПДВ склала 850146,70 грн. (а.с. 24-52).

Відповідно до інтегрованої картки з ПДВ сума недоїмки було зменшена 20.07.2017 року за рахунок уточнюючої декларації на суму 200000 грн., а 21.08.2017 року недоїмка було зменшена за рахунок уточнюючої декларації на суму 644653 грн.

Станом на 21.08.2017 року залишок несплаченої пені склав 450992,48 грн. (а.с. 53-69).

У відповідності до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0003043, дата внесення до ЄРДР 29.09.2015 вбачається, що 07.09.2015 року на територію заводу ПАТ «Макіївського заводу металевих конструкцій», код ЄРДПОУ 01412265, розташованою за адресою: 86101, Донецька область , м. Макіївка, вул. Гаражна 1, увірвалися озброєні люди незаконного військового угрупування так званої ДНР та захопили виробничі, складські та адміністративні будівлі з усім майном, обладнанням, документами, що там знаходились. Доступ працівникам підприємства на територію заводу заборонено (а.с. 71).

Позивачем був отриманий Сертифікат №1400-19-0049 від 05.02.2019 року про форс - мажорні обставини, який був виданий Донецькою ТПП у відповідності до якого засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, військові дії, акти тероризму на території м. Макіївка Донецької області щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: сплатити податок на додану вартість за липень 2014р - квітень 2017р. у термін: 30.08.2014 р., 30.09.2014р., 30.10.2014р., 30.11.2014р., 30.12.2014р., 30.01.2015р., 02.0.3.2015р., 30.03.2015р., 30.04.2015р., 30.05.2015р., 30.06.2015р., 30.07.2015р., 30.08.2015р., 30.09.2015р., 30.10.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 30.01.2016р., 01.03.2016р., 30.03.2016р., 30.04.2016р., 30.05.2016р., 30.06.2016р., 30.07.2016р., 30.08.2016р., 30.09.2016р., 30.10.2016р., 30.11.2016р., 30.12.2016р., 30.01.2017р., 02.03.2017р., 30.03.2017р., 30.04.2017р., 30.05.2017р. (а.с. 70).

Позивачем після переміщення (дата перереєстрації 28.04.2017 року) на територію, яка знаходиться під контролем уряду здійснювались заходи щодо погашення податного боргу, які в свою чергу направлялись на погашення податкового боргу у порядку календарної черговості, що не є спірним у зазначеній справі.

Відповідачем була здійснена камеральна перевірка позивача з питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно податкових декларацій з податку на додану вартість за: липень 2014 року (від 19.08.2014р. № ), серпень 2014 року (від 19.09.2014р. № ). квітень 2018 року від 18.05.2018 р. № 909703.0756), травень 2018 року (від 20.06.2018 р. № ), червень 2018 року (від 20.07.2018 р. № ); Уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за червень 2018 року (від 09.08.2018 р. № ); податкових повідомлень - рішень форма «Н» (під 08.08.2017 р. № , від 23.08.2018 р. № , від 16.07.2018 р. № ), форма «ПС» (від 31.08.2017 р. № ), форма «Ш» (від 27.04.2018 р. №) за результатами якої відповідачем складений Акт № 444/05-99-42-03/01412265, яким було встановлено порушення строків сплати узгодженого податкового зобов`язання (а.с. 16-23).

Застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати узгодженого податкового зобов`язання є предметом розгляду іншої адміністративної справи.

Не є спірним факт узгодження податкового зобов`язання, сума податкового боргу, а також дати сплати (погашення) податкового боргу.

Предметом зазначеного спору є нарахування (визначення) відповідачем в інтегрованій картці платника податку пені, нарахованої за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за період з 01.08.2014 року по 27.04.2017 року, у період знаходження позивача на тимчасово окупованій території під час дії форс - мажорних обставин, яка направлялась на погашення податкового боргу без врахування напрямку платежу.

Так, відповідно до наданої відповідачем Інформації щодо розрахунку суми пені за період 2014-2019 року пеня нараховувалась у періоди: з 01.09.2014 по 18.12.2014 у сумі 393,13 грн., з 01.09.2014 по 19.04.2015 у сумі 323,53 грн., з 01.09.2014 по 20.12.2015 у сумі 3442,85 грн., з 01.09.2014 по 28.02.2016 у сумі 1334,42 грн., з 01.09.2014 по 20.07.2017 у сумі 45759,81 грн., з 01.10.2014 по 20.07.2017 у сумі 32553,37 грн., з 31.10.2014 по 20.07.2017 у сумі 29567,11 грн., з 31.10.2014 по 21.08.2017 у сумі 193877,83 грн., з 01.12.2014 по 21.08.2017 у сумі 91748,56 грн., з 31.12.2014 по 21.08.2017 у сумі 55256,58 грн., з 19.03.2015 по 21.08.2017 у сумі 110,77 грн., з 19.03.2015 по 21.08.2017 у сумі 4,75 грн. (а.с. 101).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що сертифікат ТПП є належним доказом (в силу статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII) який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити сплату податку на додану вартість, відтак покладення відповідальності у вигляді нарахування та погашення пені, спричинило несвоєчасну сплату поточних зобов`язань з ПДВ та внесення змін в інтегровану картку позивача, що тягне за собою необхідність коригування облікових показників інтегрованої картки платника ПДВ шляхом зменшення податкового зобов`язання Публічного акціонерного товариства "Макіївський завод металевих конструкцій" з ПДВ за 2014-2019 роки на суму неправомірно нарахованої пені у розмірі 450 992,48 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим Кодексом України (далі - ПК України), Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669).

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі в тексті Рішення - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп.14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно до п.203.1 ст.203 Податкового Кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п.203.2 ст.203 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно з п. 111.2 ст. 111 вказаного Кодексу, пеня є одним із видів фінансової відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, яка встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п.129.1.1 п.129.1 ст. 129 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що пеня нараховується: після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Згідно з п. 129.3 ст.129 ПК України нарахування пені закінчується:

129.3.1. у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

129.3.2. у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

129.3.3. у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

129.3.4. при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Як вбачається з п. 129.4 ст.129 ПК України пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року N 655-VIII, який набрав чинності 01.09.2015 року у статтю 129 були внесені зміни та підпункт "а" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 був викладений в такій редакції: "а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом".

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року N 1797-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 року пункти 129.1 і 129.4 статті 129 ПК України було викладено в такій редакції:

«129.1. Нарахування пені розпочинається:…129.1.3. при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. 129.4…на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

2) доповнити пунктом 129.9 такого змісту: "129.9. У разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом".

Відповідно до витягу із інтегрованої облікової картки з ПДВ позивача сума не сплаченої (нарахованої) пені станом на 21.08.2017 року (остання дата погашення (зменшення) склала 450992,48 грн., пеня нараховувалась по грошовим зобов`язанням, які виникли з 01.09.2014 року (а.с. 57).

Як вбачається із матеріалів справи позивач був зареєстрований та здійснював свою діяльність на території м. Макіївка, яке є окупованим містом, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, після переміщення позивач зареєстрований у м. Бахмут.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (надалі Закон №1669-VII), який набрав чинності 15.10.2014 року, передбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Макїївка, м. Бахмут Донецької області.

Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Макіївка, м. Бахмут Донецької області.

Тобто, у періоді в якому нараховувалась пеня позивач знаходився на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, враховуючи ту обставину, що позивач знаходився на тимчасово окупованій території.

Статтею 10 Закону України № 1669-VII встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», не закінчилась.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині нарахування пені за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання.

Сертифікат Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили засвідчує відповідно до норм Податкового кодексу України настання обставин непереборної сили позивачу з 01 серпня 2014 року по 28 квітня 2017 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (податок на додану вартість).

Сертифікат (сертифікати) є належним доказом, в силу статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII, який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити сплату податку на додану вартість. Відтак покладення відповідальності у вигляді нарахування та погашення пені, спричинило несвоєчасну сплату поточних зобов`язань з ПДВ.

Вищезазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду (справа №805/808/17-а, адміністративне провадження №К/9901/760/17).

В матеріалах справи наявний Сертифікат Донецької ТПП №1400-19-0049 від 05.02.2019 року, який засвідчує форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, військові дії, акти тероризму на території м. Макіївка Донецької області щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: сплатити податок на додану вартість за липень 2014р - квітень 2017р. у термін: 30.08.2014 р., 30.09.2014р., 30.10.2014р., 30.11.2014р., 30.12.2014р., 30.01.2015р., 02.0.3.2015р., 30.03.2015р., 30.04.2015р., 30.05.2015р., 30.06.2015р., 30.07.2015р., 30.08.2015р., 30.09.2015р., 30.10.2015р., 30.11.2015р., 30.12.2015р., 30.01.2016р., 01.03.2016р., 30.03.2016р., 30.04.2016р., 30.05.2016р., 30.06.2016р., 30.07.2016р., 30.08.2016р., 30.09.2016р., 30.10.2016р., 30.11.2016р., 30.12.2016р., 30.01.2017р., 02.03.2017р., 30.03.2017р., 30.04.2017р., 30.05.2017р. (а.с. 70).

Даний Сертифікат виданий відповідно до п.100.4-100.5 ст. 100 Податкового Кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. №1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу», Указу Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», Розпорядження Кабінету міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»;Лист СБУ № 16/4046 від 21.08.2014р; Витягу з ЄРДР від 11.07.2018р; Інформації Антитерористичного центру при СБУ які унеможливили його виконання в зазначений термін.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком контролюючого органу, що вищевказаний сертифікат не може бути підставою для несвоєчасної сплати узгодженого зобов`язання з ПДВ, оскільки виданий на підставі п.100.4-100.5 ст. 100 Податкового Кодексу України, з огляду на те, що сертифікат засвідчив обставини непереборної сили у спірні періоди саме щодо сплати податку на додану вартість.

Відтак, ці доводи апеляційної скарги є неприйнятними, як і посилання на висновок Вищого адміністративного суду України, оскільки у справі № 805/59/16-а сертифікат виданий лише для розстрочення сплати податкового зобов`язання, а не щодо сплати податку на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції не приймає посилання в судовому засіданні на судову практику Верховного Суду у справі № 805/385/17-а від 01.10.2019, оскільки обставини у зазначеній справі не є тотожними.

Крім того на виконання вимог Податкового кодексу України, з метою реалізації п.п. 19-1.10 п. 19-1.1 ст. 19 цього кодексу, а також з метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуванням Міністерством фінансів України розроблено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (далі - Порядок № 422).

Вказаний порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Порядку № 422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Інтегрована картка платника відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

КП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Правила відображення в ІКП нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС, визначені п. 7 розд. ІІІ вказаного Порядку, який регулює питання обліку надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску.

Слід зазначити, що пунктом 4 Розділу V Порядку № 422 регламентовано відображення в інформаційній системі органів ДФС результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП

Відповідно п. 1 ч. 4 розділу V Порядку № 422, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження органу ДФС, до компетенції яких належать розгляд скарг при проведенні процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах при проведенні процедури судового оскарження прийнятих податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем забезпечують внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати КПР.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Враховуючи встановлену судом першої та апеляційної інстанції протиправність дій відповідача щодо нарахування товариству пені по податку на додану вартість за вказаний період, відсутність правових підстав для притягнення позивача до фінансової відповідальності, належним способом захисту, що відновить порушені права позивача, є коригування в інформаційній системі органів ДФС даних інтегрованої картки шляхом зменшення податкового зобов`язання Публічного акціонерного товариства "Макіївський завод металевих конструкцій" з ПДВ за 2014-2019 роки на суму неправомірно нарахованої пені у розмірі 450 992,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, апелянтом не спростовані доводи суду першої інстанції та не зазначено в чому полягає неправильність прийнятого судом рішення.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду 09 липня 2019 року по справі № 200/2464/19-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Макіївський завод металевих конструкцій» до Луганської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 23 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв