Справа № 560/2759/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2759/19
РІШЕННЯ
іменем України
23 жовтня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України з позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 46 від 12.04.2019 в частині відмови в призначені і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ); Зобов`язати Міністерство Оборони України (Код ) відповідно до та у розмірі визначному Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 06.04.2017 та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року призначити і виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням №46 від 12.04.2019 відповідач відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з тим, що термін між первинним оглядом та в подальшому встановленням групи інвалідності перевищує два роки.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки норми абзацу 2 частини 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та абзац 2 пункту 8 Порядку встановлюють єдиний випадок, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється - сплив понад дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності та зміною групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності. Крім того, позивач вказує, що вперше встановлення інвалідності відбулося в лютому 2019 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 21.02.2019 серії АВ №1049872, в квітні 2016 році на підставі довідки МСЕК від 04.04.2016 серії АГ№0017408 встановлено 15% втрати працездатності, без встановлення інвалідності.

Ухвалою від 24.09.2019 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від відповідача на адресу суду 22.10.2019 року надійшов відзив, в якому зазначено, що 04 квітня 2016 року Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія згідно з довідкою від 04.04.2016 серії АГ№0017408 встановила позивачу 15% втрати працездатності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби. Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України від 12.04.2019 №46 позивачу виплачена одноразова грошова допомога в сумі 14469,00 грн. Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія 21.02.2019 установила позивачу II (другу) групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Відповідно до довідок МСЕК від 04.04.2016 серії АГ № 0017408 та від 21.02.2019 серії АВ №1049872 термін між первинним оглядом та в подальшому встановленням групи інвалідності складає понад два роки. Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися не здійснюється. Оскільки зміна групи інвалідності у позивача відбулася майже через 3 роки (понад два роки) після первинного встановлення інвалідності, то правові підстави для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу відсутні. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також наявні в матеріалах адміністративної справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд враховує наступне.

Суд встановив, що позивач з 16.05.2014 по 24.05.2014 приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 05.11.2018 №501.

Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія 04.04.2016 встановила позивачу 15% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 04.04.2016 серії АГ №0017408.

Наказом заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 30.07.2018 року №218 звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України та виключений зі списків особового складу частнии.

На підставі вказаної довідки та заяви позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 14469,00 грн, у зв`язку із встановленням 15% втрати працездатності.

Хмельницька обласна медико-соціальна експерта комісія 21.02.2019 встановила позивачу другу групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 21.02.2019 серії АВ №1049872.

В лютому 2019 року позивач звернувся із заявою до Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи.

На засіданні комісії Міністерства оборони України 12 квітня 2019 року розглянуто документи позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням №46 від 12 квітня 2019 року комісія Міністерства оборони України відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на підставі пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку із тим, що інвалідність позивачу встановлена після встановленого законодавством дворічного строку.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначені одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно статті 16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 2 статті 16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час встановлення групи інвалідності та звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону №2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, визначається при умові, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності відповідно.

Зазначені положення статті 16-3 застосовуються під час вирішення питання щодо отримання допомоги у випадку встановлення під час повторного огляду вищої (порівняно з вже встановленою) групи інвалідності, або встановлення більшого (порівняно вже встановленим раніше) відсотка втрати працездатності.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2, пункту 9 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Хмельницька обласна медико-соціальна експертна комісія 21.02.2019 вперше установила позивачу II (другу) групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1049872 від 21.02.2019.

Таким чином, з урахуванням пункту 3 Порядку №975 право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням вперше ІІ групи інвалідності, виникло у позивача 21.02.2019. Тому, обмеження передбачене пунктом 8 Порядку № 975 та абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII щодо позивача не застосовується.

Суд також враховує, що Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VІІІ), яким був доповнений пункт 4 статті 16-3 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, набрав чинності з 01.01.2017 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону №1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 21.02.2019 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 по справі №295/3091/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із закінченням дворічного строку після первинного встановлення позивачу відсотка втрати працездатності, є помилковими.

Інші підстави для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні комісії Міністерства оборони України від 12.04.2019 №46, не наведені.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що рішення комісії Міністерства оборони України про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги від 12.04.2019 №46, у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності понад два роки після первинного встановлення втрати працездатності, суперечить вимогам Закону №2011-XII, а тому на думку суду є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства".

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №802/1869/17-а.

За таких обставин, суд вважає, що неотримання позивачем одноразової грошової допомоги за наявності законних підстав для її отримання є порушенням її права власності, гарантованого статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд вважає можливим та доцільним застосувати до спірних правовідносин практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 14.06.2007 у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" наголосив, що в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Таким чином, на думку суду, наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що дії Міністерства оборони України як суб`єкта владних повноважень та можливі варіанти рішень, які можуть прийматись за результатами розгляду заяви особи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, чітко регламентовані Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядком №975, а тому відсутність передбачених цими нормами законодавства обставин, які б перешкоджали у спірному випадку виплатити одноразову грошову допомогу позивачу, є підставою для зобов`язання відповідача виплатити таку допомогу.

Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

"Ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином наявні підстави для зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі, передбаченому ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням наведеного, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки позивач, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №46 від 12 квітня 2019 року в частині відмови в призначені і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі, передбаченому ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168 , ідентифікаційний код - 00034022)

Головуючий суддя О.П. Шевчук