Справа № 1.380.2019.000007
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9108/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Притули Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною перевірки, скасування припису та постанови про накладення штрафу,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 29 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2019 року ФОП ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати незаконною та протиправною перевірку у формі інспекційного відвідування, проведеного 27 листопада 2018 року; визнати незаконним та протиправним і скасувати припис № ЛВ3322/472/АВ-П від 27 листопада 2018 року; визнати незаконною та протиправною і скасувати постанову № 3321/472/АВ/ФС від 22 грудня 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для призначення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_2 став Наказ Головного управління Держпраці № 2831-П від 26 листопада 2018 року, винесений у відповідності до Постанови КМ України від 26 квітня 2017 року за № 295. Підставою для проведення інспекційного відвідування стало направлення №2633, винесене начальником Головного управління Держпраці у Львівській області на забезпечення Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295. За результатами такого відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛВ 3321/472/АВ та Припис про усунення виявлених правопорушень № ЛВ3321/472/АВ-П. Вказує, що інспекційне відвідування за сутнісним змістом є перевіркою, а тому в даному випадку Головне управління Держпраці у Львівській області Управління провело позапланову перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 на підставі власного наказу від 26 листопада 2018 року № 2831-П та листа ГУ ДФС у Львівській області від 22 серпня 2018 року № 29296/10/13-01-21-04. Підставою для написання цього листа стало звернення громадянина ОСОБА_3 щодо можливих порушень вимог чинного законодавства службовими особами МПП Килина. Вважає, що Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та Закон України Про місцеве самоврядування в Україні не передбачає жодних повноважень виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад на здійснення ними державного нагляду (контролю). Не погоджуючись із висновками в акті інспекційного відвідування № ЛВ3321/472/АВ та припису про усунення виявлених правопорушень № ЛВ3321/472/АВ-П ФОП ОСОБА_2 надала Головному управлінню Держпраці у Львівській області скаргу/заперечення до акту інспекційного відвідування, в якому зазначила, що висновки про вищевказані порушення зроблені інспекторами в зв`язку із неповним та не об`єктивним вивченням наданих для перевірки документів на підставі чого зроблені помилкові та упереджені висновки, так як з другого кварталу 2017 року ФОП ОСОБА_2 господарської діяльності не веде, а павільйон у АДРЕСА_1 , переданий з 01 січня 2018 року по договору суборенди ОСОБА_4 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Львівській області про усунення виявлених порушень № ЛВ3322/472/АВ-П від 27 листопада 2018 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 3321/472/АВ/ФС від 22 грудня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не дослідив та не підтвердив жодними належними і допустимими доказами хто саме 27 листопада 2018 року здійснював підприємницьку діяльність за вищевказаною адресою, та відповідно не підтвердив, що саме позивач вчинила порушення вимог ст. 24 КЗпП України, а тому оскаржувані припис та постанова є протиправними. Разом з тим вимоги щодо визнання незаконною та протиправною перевірки у формі інспекційного відвідування є безпідставними, оскільки сама лише перевірка не має для позивача будь-яких правових наслідків та не порушує її прав.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Держпраці у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про перебування ФОП ОСОБА_2 в процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства відсутні, а 29 серпня 2018 року позивач уклала договір про внесення змін в частині продовження строку дії договору на право тимчасового користування до 31 грудня 2019 року, що свідчить про здійснення нею підприємницької діяльності. Тому саме ФОП ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 на момент здійснення інспекційного відвідування.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що за адресою проведення інспекційного відвідування м. Львів АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 , 4 у переданій в оренду тимчасовій споруді, проводить господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 , який і має найманих працівників, що підтверджується договором поставки № 05-01/18 від 02 січня 2018 року, видатковими накладними на виконання даного договору за 2018-2019 роки та актами взаєморозрахунків за 31 грудня 2018 року і 31 березня 2019 року.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, в своїх поясненнях покликався на доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 листопада 2018 року інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області здійснено вихід та проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 . За результатами вказаного інспекційного відвідування Головним державним інспектором Бичком Н.З. складено акт за № 3321/472/АВ інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, в якому встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ПКМУ № 413, що виявилось в наступному: Працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, а саме ФОП ОСОБА_2 допущено до роботи працівника : - особа № 1 (ім`я, по-батькові ОСОБА_5 ) без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

27 листопада 2018 року відповідачем складено Припис про усунення виявлених правопорушень №В3321/472/АВ-П, яким встановлено термін для усунення порушень до 10 грудня 2018 року.

22 грудня 2018 року першим заступником головного управління Держпраці у Львівській області винесено постанову № ЛВ3321/472/АВ/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 у розмірі 111690,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до Указу Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці.

Згідно з п.п.1,2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 (далі - Положення № 386), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до ч.1 ст. 259 КЗпП, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком № 295, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Отже, інспектори праці можуть проводити інспекційні відвідування або невиїзні інспектування. Інспекційні відвідування проводяться за місцем знаходження роботодавця. Невиїзні інспектування можуть проводитися у приміщенні органу контролю на підставі рішення керівника органу контролю, погодженого із об`єктом відвідування, якщо підставою для контрольного заходу стали звернення працівника, рішення суду, повідомлення правоохоронного органу, інформація державних органів, профспілкових організацій тощо Контроль за оформленням трудових відносин незалежно від підстав здійснюється виключно шляхом інспекційних відвідувань.

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, винесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з п. 28 Порядку № 295, у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Але, відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Колегія суддів звертає увагу, що норма п. 29 Порядку № 295 є спеціальною по відношенню до норми п.28, та застосовується у разі наявності підстав які в ній вказані.

Щодо порушення, яке стали підставою для застосування заходів реагування за результатами інспекційного відвідування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи вищенаведені норми, істотною умовою вказаного порушення є факт допущення працівника до роботи без відповідного юридичного оформлення.

З матеріалів справи слідує, що 27 листопада 2018 року інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області здійснено вихід та проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

В той же ж час, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач зазначає, про те, що господарською діяльністю не займається, а відтак не може суб`єктом спірних правовідносин.

На підтвердження тверджень, позивачем до суду було надано договір від 01.01.2018 року про те, що ОСОБА_2 передає, а суборендар ( ОСОБА_4 ) бере в тимчасове володіння павільйон по АДРЕСА_1 .

На підтвердження доводів про те, що позивач не здійснює господарської діяльності надано декларації про майновий стан і доходи позивача за 2017 та 2018 роки з нульовими показниками.

В свою чергу на підтвердження того, що за адресою АДРЕСА_1 діяльність здійснює саме ФОП ОСОБА_4 до суду було надано договір поставки № 05-01/18 від 02.01.2018 року та видаткові накладні на виконання цього ж договору за 2018-2019 роки, а також акти взаєморозрахунків, в яких одержувачем продукції є саме ФОП ОСОБА_4 за цією ж адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом було встановлено, що такі ж документи були надані позивачем до Головного управління Держпраці у Львівській області ,що не заперечувалось відповідачем.

У контексті фактичних обставин цієї справи слід зазначити, що приймаючи оскаржуваний припис та постанову про накладення штрафу, відповідачем не було встановлено, що таке порушення вчинено саме позивачем, оскільки відповідач формально, не врахував та не перевірив пояснення позивача, згідно яких остання, що підтверджується матеріалами справи, з другого кварталу 2017 року господарської діяльності не здійснює, а павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2018 року нею переданий по договору суборенди ОСОБА_4 .

Стосовно доводів відповідача щодо неналежного оформлення договору від 01.01.2018 року, колегія суддів зміна назви «договір суборенди» на «договір оренди», не змінює цивільно-правової природи відносин, що склались між сторонами за даним договором. На виправлення вказаної помилки ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 04 травня 2019 року уклали додаткову угоду, якою змінили назву самого договору, решта пунктів та умов договору залишені без змін.

Щодо тверджень відповідача про те, що договором № 1909-17 від 22 грудня 2017 року не передбачено суборенди, а також те, що в управлінні комунальної власності відсутня інформація про передачу тимчасових споруд у користування третім особам, оскільки предметом даного договору є надання орендодавцем права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових споруд, які ні в оренду, ні в суборенду ОСОБА_2 і не передавались, то колегія суддів зазначає наступне.

У підтвердження того, що всі вимоги до тимчасових споруд при їх будівництві та експлуатації, передбачені законами та нормативними актами, ОСОБА_2 були дотримані та порушення умов даного договору відсутні, позивачем надано наступні докази: копії договору № Ф-1909-17 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд; договір № Ф-1909-17 (Д-18) від 29 серпня 2018 року; декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_2 за 2017 та 2018 роки; квитанції на підтвердження сплати необхідних платежів за договором № Ф-1909-17; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску і квитанції на підтвердження його сплати; повідомлення № 5-1547/2401 про погодження проекту кіоску на АДРЕСА_2 . Науковій АДРЕСА_1 ; дозвіл № 5-9873 на розміщення об`єкта торгівлі; акт приймання-передачі об`єкта оренди; лист з Департаменту містобудування ЛМР № 2401-2вих-1181 від 22 липня 2014 року; додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 1257 від 18 травня 2009 року із змінами зареєстрованими у ЛМР 15 жовтня 2014 року за № Ф-2468, від 31 липня 2015 року; витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки № 19-1323-0.2-6567/9-15АП від 29 травня 2015 року; договір оренди земельної ділянки від 18 травня 2009 року; додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, від 15 жовтня 2014 року; паспорти прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 4; лист з Департаменту містобудування ЛМР від 08 грудня 2017 року; ухвалу ЛМР № 1568 від 02 березня 2017 року; проект тимчасової споруди на АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 . Львів, якими підтверджується право власності на саму тимчасову споруду, яку власник - ОСОБА_2 має право передавати в оренду, користування, продавати без погодження.

Колегія суддів зазначає, що наявність права оренди у позивача на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не є беззаперечним доказом здійснення саме нею підприємницької за вказаною адресою.

Більше того, в суді апеляційної інстанції було встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 господарську діяльність у період виникнення спірних правовідносин здійснював ФОП ОСОБА_4 .

Виходячи зі змісту фактичних обставин справи колегія суддів зазначає про передчасність висновків відповідача про наявність вини позивача у спірних правовідносинах, оскільки не підтвердив жодними належними і допустимими доказами того, що 27 листопада 2018 року ОСОБА_2 здійснювала підприємницьку діяльність за вищевказаною адресою М. Львів АДРЕСА_3 , та відповідно не підтвердив, що саме позивач вчинила порушення вимог ст. 24 КЗпП України.

З огляду на зазначене, ФОП ОСОБА_2 не є суб`єктом правопорушення за статтею 24 КЗпП України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні припис № ЛВ3322/472/АВ-П від 27 листопада 2018 року та постанова № 3321/472/АВ/ФС від 22 грудня 2018 року не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються із вказаними вимогами щодо їх прийняття, відтак є протиправним.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 1.380.2019.000007 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 24 жовтня 2019 року.