Справа № 360/1687/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року справа №360/1687/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Арабей Т.Г., Гайдара А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника позивача Керімова Р.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №360/1687/19 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, припису про усунення виявлених порушень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ66/1189/НД/АВ/ТД-ФС від 04 квітня 2019 року, якою до позивача, на підставі абз. 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю, застосовано штраф у розміру 250 380 грн.;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЛГ66/1189/НД/АВ/П від 18 березня 2019 року.

В обґрунтування позову зазначив, що в період з 22.01.2019 року по 18.03.2019 року відповідачем здійснено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт від 18.03.2019 року.

Висновками акту зазначено про порушення позивачем вимог ч.1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. За наслідками інспекційного відвідування відповідачем 18.03.2019 року винесено припис, яким зобов`язано позивача усунути виявлені порушення, а 04.04.2019 року - постанова про накладення штрафу, якою до позивача, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю, застосовано штраф у розмірі 250 380 грн.

Проте, під час проведення інспекційного відвідування та оформлення за його наслідками акту, складання постанови про накладення штрафу та припису, відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Тому постанова про накладення штрафу та припис не відповідають вимогам чинного законодавства, є необгрунтованими і підлягають скасуванню як протиправні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Луганській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛГ66/1189/НД/АВ/ТД-ФС від 04 квітня 2019 року в розміру 250 380 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача права на проведення інспекційного відвідування внаслідок дії мораторію, встановленого ст.3 Закону №1669, є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цього закону, оскільки мораторій, з огляду на положення Закону №877, стосується тільки однієї форми заходу державного контролю - перевірки. Інспекційне відвідування до перевірки не відноситься.

Також суд першої інстанції помилково вважав, що у відповідача відсутні підстави для проведення перевірки, оскільки не надано докази звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. Між тим, п.5 Порядку №295 містить підставу для проведення інспекційного відвідування - за інформацією територіальних органів Пенсійного фонду України про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів. Саме на підставі наявності такої інформації відповідачем прийнято наказ про проведення інспекційного відвідування позивача.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2. зареєстрований 19.08.2013, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2 006489, види діяльності 47.59 - роздрібна торгівля меблями, освітлювальними приладдями та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (а.с.39).

29.12.2018 до ГУ Держпраці в Луганській області надійшов лист ГУ ПФУ в Луганській області від 29.12.2018 № 18254/04-03 з додатком, який містить інформацію щодо страхувальників, у яких застраховані особи виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами станом на 01.11.2018 року. Серед таких страхувальників є ФОП ОСОБА_2 (а.с.51,52).

На підставі зазначеної в листі інформації відповідачем винесено наказ від 21.01.2019 № 56 «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 » з питань перевірки додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору в період з 22.01.2019 року по 23.01.2019 року. Проведення перевірки доручено інспекторам ОСОБА_16. та ОСОБА_14 (а.с.53)

На підставі зазначеного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 21.01.2019 № 01-17/61 (а.с.33).

22.01.2019 у зв`язку з неможливістю проведення інспекційне відвідування з причин створення перешкод у діяльності інспектора праці, а саме: відсутність об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцем знаходження, інспекторами праці винесено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 22.01.2019 № ЛГ66/489/НД/АВ та складено вимогу про надання документів від 22.01.2019 № ЛГ66/489/НД/ПД, згідно яких строк проведення інспекційного відвідування зупинено на п`ять робочих днів - до 29.01.2019 (а.с.21-26).

Зазначений акт та вимога отримані позивачем 23.01.2019 року, що ним не заперечується.

29.01.2019 року інспекторами праці повторно винесено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 29.01.2019 року № ЛГ66/489/НД/АВ та складено вимогу про надання документів від 29.01.2019 року № ЛГ66/489/НД/ПД, згідно яких строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 15.03.2019 року (а.с.27-32).

Зазначений акт та вимога отримані позивачем 30.01.2019 року, що ним не заперечується.

18.03.2019 року інспектором праці ОСОБА_14. за результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛГ66/1189/НД/АВ (далі Акт від 18.03.2019) (а.с.9-16).

Так, в ході інспекційного відвідування 18 березня 2019 року було встановлено, що станом на 06 березня 2019 року у ФОП ОСОБА_2 за трудовими договорами працює 2 працівника на посаді продавців та за умовами цивільно-правових угод 2 фізичні особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Аналіз цих цивільно-правових угод свідчить, що вони укладені з 04.10.2018 року до 31.10.2018 року та переукладалися щомісячно. В договорах не містяться відомості, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовнику, що вказує на те, що предметом договору є процес праці, а не кінцевий результат. Договори укладалися на підставі заяв про прийняття на роботу продавцем за сумісництвом з наданням паспортних даних, оформлені наказами позивача про прийняття на роботу продавцем непродовольчих товарів за сумісництвом по цивільно-правовому договору. Оплата праці носила систематичний характер з виплатою авансу. На підставі зазначеного інспектор прийшов до висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 працюють у позивача за відсутності трудового договору, що є порушенням ч.1 ст.21 КЗпП, ч.1 ст.24 КЗпП. (а.с.12-13)

18.03.2019 року складено Припис № ЛН66/1189/НД/АВ/П (а.с.17-19), яким зобов`язано позивача усунути порушення ч.1 ст.21, ч.1 ст.24, ч.3 ст.24 КЗпП до 18 квітня 2019 року.

04.04.2019 року відповідачем прийнято постанову № ЛГ66/1189/НД/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_9 штрафу у розмірі 250380,00 грн за порушення ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України (а.с.20).

На підтвердження своєї позиції про відсутність порушень ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України позивачем надано:

-податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб , і сум утриманого з них податку форми № 1 ДФ за IV квартал 2018 року та за І квартал 2019 року з квитанціями (а.с.73-76);

-повідомлення до пенсійного органу про прийняття на роботу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.77);

-накази від 02.04.2018 №02-04-2018 про затвердження штатного розпису в кількості 1 штатна одиниця та місячним фондом оплати праці 3800 грн, та від 14.01.2019 №1 про затвердження штатного розпису в кількості 1 штатна одиниця та місячним фондом оплати праці 4200 грн (а.с.78-79);

-відомості про нарахування заробітної плати жовтень-грудень 2018 року, січень-березень 2019 року, у тому числі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та квитанції (а.с.80-91);

-паспорти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.92-95);

цивільно-правові угоди з ОСОБА_7 від 04.10.2018 року №4, від 01.11.2018 року №4/1, від 01.12.2018 року №4/2, від 01.01.2019 року №2, від 01.02.2019 року №2/1, від 01.03.2019 року №2/2 (а.с.100, 102, 105, 107, 109, 112);

-додаткові угоди до цих договорів від 04.10.2018 року №4, від 01.11.2018 року №4/1, від 01.12.2018 року №4/2, від 01.01.2019 року №2, від 01.02.2019 року №2/1, від 01.03.2019 року №2/2 (а.с.101, 103, 106, 108, 110, 113);

-акти виконаних робіт ОСОБА_7 №4 від 31.10.2018 року за угодою №4 від 04.10.2018 року,№4/1 від 30.11.2018 року за угодою від 01.11.2018 року №4/1, №4/2 від 31.12.2018 року за угодою №4/2 від 01.12.2018 року, №2 від 31.01.2019 року за угодою №2 від 01.01.2019 року, №2/1 від 28.02.2019 року за угодою від 01.02.2019 року №2/1 (а.с.104,111, 131,132, 133);

-цивільно-правові угоди з ОСОБА_8 від 04.10.2018 року №5, від 01.11.2018 року №5/1, від 01.12.2018 року №5/2, від 01.01.2019 року №3, від 01.02.2019 року №3/1, від 01.03.2019 року №3/2 (а.с.114,116,118,120,122,125);

-додаткові угоди до цих договорів від 04.10.2018 року №5, від 01.11.2018 року №5/1, від 01.12.2018 року №5/2, від 01.01.2019 року №3, від 01.02.2019 року №3/1, від 01.03.2019 року №3/2 (а.с.115, 117,119,121,123,126);

-акти виконаних робіт ОСОБА_8 №5 від 31.10.2018 року за угодою №5 від 04.10.2018 року, №5/1 від 30.11.2018 року за угодою №5/1 від 01.11.2018 року, №5/2 від 31.12.2018 року за угодою №5/2 від 01.12.2018 року, №3 від 31.01.2019 року за угодою №3 від 01.01.2019 року, №3/1 від 28.02.2019 року за угодою від 01.02.2019 року №3/1, (а.с.124, 130, 133а, 134,135);

-витяг з Положення про Державну службу України з питань праці (а.с.96);

-схеми структурних підрозділів ГУ Держпраці, завдання відділу з питань гігієни праці департаменту з питань праці (а.с.97-99);

довідку про сплачену суму податків і зборів позивачем: єдиного податку, військового збору тощо (а.с.142);

-довідку від 27.05.2019 про сплачені податки за 2018 та 2019 роки: податок на дозоди фізичних осіб, військовий збір, єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми винагороди за договорами ЦПХ (а.с.143).

Наказом ФОП ОСОБА_2 . від 04.10.2018 № 3 ОСОБА_7 прийнято на роботу продавцем непродовольчих товарів за сумісництвом відповідно до цивільно-правової угоди з 04.10.2018 року (а.с.154) на підставі її заяви (а.с.155)

Наказом ФОП ОСОБА_2 від 04.10.2018 № 4 ОСОБА_8 прийнято на роботу продавцем непродовольчих товарів за сумісництвом відповідно до цивільно-правової угоди з 04.10.2018 року (а.с.156) на підставі її заяви (а.с.157)

Як свідчать відомості за жовтень-грудень 2018 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 видано аванс та виплачена винагорода (а.с.158-160).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що на теперішній час триває антитерористична операція, тому у відповідача відсутні підстави для проведення перевірки позивача відповідно до ст.3 Закону №1669 внаслідок дії мораторію на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності.

Крім цього, у відповідача відсутні підстави, визначені пп.1 п.5 Порядку №295, для проведення інспекційного відвідування, оскільки не надано заяв працівників про порушення стосовно них трудового законодавства, не зазначено про це і в наказі про проведення інспекційного відвідування.

Оцінка суду.

Згідно зі ст.3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

На підставі ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю (…)фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Підпунктом 5 пункту 6 Положення № 69 зазначено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (…) фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), який був чинним на час проведення інспекційного відвідування.

Як визначено п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів, зокрема, про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Як свідчать матеріали справи наказ від 21.01.2019 року №56 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця Дадашева Р .Т . » прийнято відповідно до пп.6 п.5 Порядку № 295, а саме: на підставі інформації ГУ ПФУ в Луганській області від 29.12.2018 року №18254/04-03.

Зазначений лист пенсійного органу, отриманий відповідачем до прийняття наказу про проведення інспекційного відвідування у позивача, містить інформацію щодо страхувальників, у яких 30 і більше відсотків застраховани осіб виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами станом на 01.11.2018 року. Серед таких страхувальників є ФОП ОСОБА_2.

Таким чином, відповідач мав підстави для проведення інспекційного відвідування позивача, встановлені пп.6 п.5 Порядку №295, з метою визначення додержання законодавства про працю при оформленні цивільно-правових угод з працівниками, зокрема, чи не відбувається фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудових договорів з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Зазначене свідчить про правомірність наказу від 21.01.2019 року №56 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 », а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для проведення інспекційного відвідування позивача в зв`язку з недодержанням приписів пп.1 п.5 Порядку №295 є помилковими.

Щодо мораторію на проведення перевірок, визначеного ст.3 Закону №1669 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Таким чином статтею 3 Закону № 1669 встановлено мораторій щодо проведення планових та позапланових перевірок.

Як визначено п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів (…).

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Разом з цим, частиною 4 статті 2 Закону №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Крім того, у частині 5 статті 2 Закону №877-V наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня частина 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Натомість, відповідно до положень пп.6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів.

В даному випадку державними інспекторами було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору на підставі п.п.6 п. 5 Порядку № 295.

Таким чином, оскільки ст.3 Закону № 1669 встановлено мораторій на проведення планових та позапланових перевірок, однак відповідачем здійснено інспекційне відвідування, яке не віднесено до вищезазначених контрольних заходів, тому є помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для проведення перевірки позивача внаслідок дії мораторію на проведення перевірок.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, що відповідно до п.1, п.4 ст.317 КАС України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі ч.1, ч.2 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні даного спору застосовано закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що є неправильним застосуванням норм матеріального права, тому суд не обмежений доводами апеляційного скарги та зобов`язаний надати оцінку доводам позивача, викладеним в підтвердження позовних вимог.

Щодо відсутності у інспектора ОСОБА_16 службового посвідчення а у інспектора ОСОБА_14 повноважень на проведення інспекційного відвідування.

Згідно п.9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Пунктом 12 Порядку №295 визначено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Відповідно до п.14 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі:

відсутності службового посвідчення;

якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню;

якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;

3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;

4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником;

5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки;

6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування;

8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;

9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Таким чином, об`єкт відвідування має право перевірити в інспектора праці наявність службового посвідчення та не допустити інспектора до проведення інспекційного відвідування у разі, зокрема, відсутності в останнього службового посвідчення.

Проте, вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Як свідчать матеріали справи припис про усунення виявлених порушень ФОП ОСОБА_2 від 18.03.2019 року складений інспектором ОСОБА_14., постанова про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 від 04.04.2019 року прийнята за наслідками акту інспекційного відвідування від 18.03.2019 року, також складеному інспектором ОСОБА_14.

Інспекційне відвідування інспектор праці ОСОБА_14 проводив на підставі наказу від 21.01.2019 року №56 та направлення на перевірку від 21.01.2019 № 01-17/61.

На офіційному веб-сайті Держпраці у розділі «Здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» міститься інформація про службове посвідчення інспектора праці ОСОБА_14, який направлявся на інспекційне відвідування позивача, склав акт інспекційного відвідування та виніс припис про усунення виявлених порушень.

Таким чином, акт інспекційного відвідування, на підставі якого прийняті припис та постанова про накладення штрафу, прийняті та підписані уповноваженою особою.

Крім того суд зазначає, що на підставі наказу від 21.01.2019 №56 та направлення від 21.01.2019 року проведення перевірки також доручено інспектору ОСОБА_16., яка складала 22.01.2019 року - акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування та вимогу про надання документів, 29.01.2019 року - акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування та складено вимогу про надання документів.

Службове посвідчення інспектором ОСОБА_16. втрачено 20.02.2019 року, що підтверджується її заявою від 20.02.2019 року та актом знищення службового посвідчення інспектора праці від 21.02.2019 року. Нове посвідчення ОСОБА_16 отримала 15.03.2019 року (а.с.169-170,172)

Вищевикладене свідчить, що на час прийняття актів та вимог 21.01.2019 року та 29.01.2019 року інспектор ОСОБА_16. мала службове посвідчення, що спростовує доводи позивача про відсутність у неї повноважень на прийняття актів та вимог про надання документів.

Щодо непред`явлення позивачу інспекторами направлення на інспекційне відвідування.

Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

На підставі п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Як вже зазначалося вище, на підставі п.9 Порядку №295 обовязком інспектора праці під час проведення інспекційного відвідування є пред`явлення свого службового посвідчення. З чим обов`язок кореспондується право об`єкта відвідування відповідно до п.14 Порядку №295, перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення.

Аналіз зазначених положень Порядку №295 свідчить, що в разі проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці не наділений обов`язком пред`являти об`єкту відвідування направлення на інспекційне відвідування.

На підставі викладеного суд не приймає доводи позивача щодо порушення порядку проведення інспекційного відвідування в разі непред`явлення інспекторами праці направлення на його проведення.

Щодо тривалості інспекційного відвідування.

Згідно з п.10 Порядку №295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Як свідчать матеріали справи, наказом від 21.01.2019 року інспекційне відвідування було призначено в період з 22.01.2019 року по 23.01.2019 року.

Проте 22.01.2019 року, в зв`язку з відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцем знаходження інспекторами праці складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 22.01.2019, вимогу про надання документів від, а строк проведення інспекційного відвідування зупинено на п`ять робочих днів - до 29.01.2019 року.

Зазначений акт та вимога отримані позивачем 23.01.2019 року.

Однак, 29.02.2019 року інспектори праці знову не змогли здійснити інспекційне відвідування з аналогічних причин, про що складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування та вимога про надання документів від 29.02.2019 року, а строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 15.03.2019 року.

16.03.2019 року та 17.03.2019 року були вихідними, тому інспекційне відвідування проведено у перший робочий день - 18.03.2019 року, за наслідками якого складено акт, на підстві якого в подальшому прийняті припис про усунення позивачем порушень та постанова про стягнення штрафу з позивача.

Таким чином, з огляду на зупинення проведення інспекційного відвідування внаслідок неможливості його здійснення з об`єктивних причин, прийняття інспекторами праці вимог про надання документів, суд приходить до висновку про додержання відповідачем строків тривалості інспекційного відвідування - два робочих дні відповідно до п.10 Порядку №295.

Крім того, суд звертає увагу, що зупинення та поновлення строку проведення інспекційного відвідування передбачено актами про неможливість проведення інспекційного відвідування, форма яких затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року №1338 відповідно до п.4 Порядку №295.

На підставі викладеного суд не приймає доводи позивача про порушення відповідачем строків інспекційного відвідування.

Щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Позивач вважав неправомірною постанову про накладення на нього штрафу в зв`язку з тим, що Порядком №509 не визначена така підстава для його накладення як «акт інспекційного відвідування»

Зі змісту постанови про накладення на позивача штрафу від 04.04.2019 року вбачається, що вона прийнята, зокрема, відповідно до ст.259 КЗпП, п.8 Порядку №509, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 54 пункту 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

На підставі п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок №509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що статтею 265 КЗпП України та Порядком №295, Порядком №509 передбачено накладання штрафів за вчинення порушень, визначених ст.265 КЗпП України, оскільки штраф за статтею 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, яка може бути оскаржена в судовому порядку.

Зазначене спростовує доводи позивача про відсутність у Порядку №509 підстави накладення штрафу за актом інспекційного відвідування.

Відповідно по п.3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Як визначено п.6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з п.4 Порядку №509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Рішення про розгляд справи про накладення штрафу щодо ФОП ОСОБА_2 на 04.04.2019 року об 11.00 годин прийнято заступником начальника Головного управління Держпраці у Луганській області 25.03.2019 року, про що цього ж дня позивачу направлено листа з рекомендованим повідомленням, який отримано позивачем 28.03.2019 року.

04.04.2019 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Луганській області прийнято постанову про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу у розмірі 250380 грн.

Таким чином, при розгляді справи про накладення на позивача штрафу відповідачем додержано приписів п.п.3.4.6 Порядку №509.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», як на підставу для визнання неправомірного інспекційного відвідування з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду набрала чинності 14 травня 2019 року, а інспекційне відвідування позивача відбулося 18.03.2019 року.

Тобто, на час проведення інспекційного відвідування позивача постанова Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 року № 295 була чинною, тому відповідачем правомірно застосовувалась до спірних правовідносин.

Суд відповідно до ч.2 ст.9 КАС України не надає оцінки цивільно-правовим угодам, укладеним позивачем з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на предмет чи мають вони ознаки прихованих трудових відносин, оскільки зазначене не є обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, припису про усунення виявлених порушень задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №360/1687/19 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №360/1687/19 - скасувати.

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення штрафу, припису про усунення виявлених порушень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 22 жовтня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Арабей

А.В. Гайдар