Справа № 540/779/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/779/19
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - ГУ ДФС у Херсонській області АРК та м. Севастополі ), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2018 р. №Ф-17833-51.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що оскаржувана вимога є незаконною, оскільки з липня 2015 р. він не здійснює підприємницьку діяльність та з 09.07.2016 року працює сторожем у філії ТОВ «АДХ» в м. Херсон і роботодавець сплачує за нього єдиний внесок та військовий збір.

Також зазначив, що він не приймає добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а, отже, не зобов`язаний подавати звіти про суми нарахованого єдиного внеску, та додатково (повторно) сплачувати єдиний внесок, як фізична особа-підприємець.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019р., яке ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із приписів, зокрема, ст.20 Податкового кодексу України, де унормовано, що позивач як фізична особа-підприємець мав своєчасно нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та не сплачена у строки встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ) є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів., дослідивши облікову картку особового рахунку зобов`язання позивача зі сплати єдиного внеску, дійшов висновку, що визначена в оскаржуваній вимозі сума заборгованості зі сплати даного внеску, обчислено контролюючим органом у відповідності до вимог чинного законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не врахував, що визначена податковим органом сума недоїмки з єдиного внеску, ґрунтується виключно на даних інтегрованої картки платника та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань без проведення перевірки, передбаченої ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вважає, що у фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та не отримують дохід (не здійснюють підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі.

Апелянт зауважив, що з 09.07.2016 р. працевлаштований та працює сторожем у філії ТОВ «АДХ» в м. Херсон, яке сплачує усі обов`язкові податки та збори, у тому числі єдиний внесок.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Херсонській області зазначило, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе, як суб`єкта підприємницької діяльності.

Контролюючий орган вважав помилковою позицію апелянта про наявність, у даному випадку, подвійної сплати єдиного внеску, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником, єдиний внесок сплачує роботодавець і його утримання із заробітної плати відсутнє.

Також зазначив, що докази звільнення позивача від обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок, відповідно до положень ч.4 ст. 4 Закону №2464 та ч.4 п.1 Розділу II Інструкції №449 матеріали справи не містять.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 14.01.1999 р.

01 січня 2012 р. позивач перейшов на спрощену систему оподаткування зі ставкою єдиного податку 10%.

За даними інформаційної системи ДФС, станом на 31.10.2018 р., заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску виникла з 2017 р. внаслідок несплати поточних платежів.

Згідно даних інтегрованої картки платника, станом на 31.10.2018 р. за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість із сплати єдиного внеску на суму 15 580,39 грн.

26 листопада 2018 р. ГУ ДФС у Херсонській області прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17833-51, якою позивачу визначено грошове зобов`язання із сплати єдиного внеску на суму 15 580,39 грн.

12 квітня 2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис №4029859 про припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-17833-51 від 26.11.2019 р. незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Пунктом 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 ст. 4 Закону №2464-VІ передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI встановлено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року).

За приписами ч.5 ст.8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Аналіз наведених вище положень Закону №2464-VI свідчить, що з 2017 року фізичні особи - підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, мінімальний розмір якого з 1 січня 2017 року становить 704 грн. на місяць (22% від 3200 грн.), а з 2018 року 819,06 грн. на місяць (22% від 3723 грн.).

Варто відзначити, що до 1 січня 2017 року підприємці, які не отримували доходи в звітному місяці, мали право не сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.04.2015 року №449 (далі - Порядок №449) та ст.25 Закону 2464-VI визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Враховуючи, що позивач у 2017-2018 роках був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з ЄДР, з 01 січня 2017 року в нього виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску навіть у разі не отримання доходу.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Враховуючи, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача внесено до реєстру 12 квітня 2019 р., то саме з цієї дати позивач не повинен сплачувати єдиний внесок.

Доводи апелянта, що в спірний період часу він перебував у трудових відносинах та єдиний внесок за нього сплачував його роботодавець, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено, що підприємець, за якого єдиний внесок платить роботодавець як за найманого працівника, може не сплачувати єдиний внесок за себе.

З приводу доводів апелянта, що визначена податковим органом сума недоїмки з єдиного внеску може ґрунтуватись виключно на підставі даних акту перевірки, податкової звітності, бухгалтерських та інших документів, які підтверджують суми виплат (доходу), на які нараховується відповідний внесок,не є такими, що засновані на правових нормах, оскільки Порядок №449 передбачає можливість нараховувати єдиний внесок, в тому числі на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, за відсутності перелічених вище документів.

Резюмуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою, відповідно до ст. 316 КАС України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 21.10.2019 року.