Справа № 280/676/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/676/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Апеляційного суду Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 р. (суддя Прасов О.О., повне судове рішення складено 22.04.2019 р.) в справі № 280/676/19 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом Апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України (далі - ДСА) про:

визнання протиправними дій Апеляційного суду Запорізької області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років в період з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за вказані періоди відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»;

зобов`язання Апеляційний суд Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавки за вислугу років за періоди з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно у відсотках в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпуски, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу та з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

зобов`язання Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити за періоди з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно заробітну плату за час відпуски, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

зобов`язання ДСА здійснити фінансування Апеляційного суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої заробітної плати, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 р. позов задоволено, визнано протиправними дії Апеляційного суду Запорізької області у частині визначення ОСОБА_1 розміру надбавки за вислугу років у період з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 тільки у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду Запорізької області у частині не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»; зобов`язано Апеляційний суд Запорізької області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відсотках в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; зобов`язано Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційному суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи із розрахунку надбавки за вислугу років - ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» - з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 15.05.2001 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно.

В апеляційній скарзі відповідач Апеляційний суд Запорізької області просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставин справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апелянта повторюють зміст відзиву на позовну заяву та зводяться до того, що нарахування та виплата заробітної плати, у тому числі надбавки за вислугу років, у спірний період здійснювалось відповідно до норм діючого на той час законодавства та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на відповідний рік. Також вказує, у період з 01.05.2011 р. по 31.12.2005 р. позивачу нараховано та сплачено надбавку за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, а також надбавки за інтенсивність, надбавки за розширену зону, надбавки за високі досягнення, надбавки за складність, без врахування премій та інших доплат, що відносяться до разового характеру та були нараховані в межах кошторисних призначень з фонду економії оплати праці; у період з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р. нараховано та сплачено щомісячну надбавку за вислугу років при стажі роботи понад 20 років у розмірі 30% від загальної суми, що включала посадовий оклад, надбавку до посадового окладу за кваліфікаційний клас та надбавку за виконання особливо важливої роботи в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас.

Вказує, що при обчисленні допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань використовується одна величина - середня заробітна плата, а компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати не враховується при обчисленні середньої заробітної плати, відповідно, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати не включається до допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирушення соціально-побутових питань.

На думку апелянта, судом першої інстанції неправильно розтлумачено Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки всупереч статті 3 цього Закону позивачем заявлено вимоги про нарахування компенсації щодо оспореної заробітної плати, а не нарахованої.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а з 02.11.1998 по 20.09.2016 - суддею Запорізького обласного суду, апеляційного суду Запорізької області.

Наказом Апеляційного суду Запорізької від 11.05.2011 за №80-к «Про підвищення надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1» відповідно до статті 44 Закону України "Про статус суддів", постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» встановлено судді апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 з 15 травня 2011 року надбавку за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (стаж роботи, що дає право на одержання надбавки, становить 25 років).

Наказом Апеляційного суду Запорізької від 05.05.2006 за №57-к «Про підвищення надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1» відповідно до статті 44 Закону України "Про статус суддів", статті 113 Закону України від 20.12.2005р. №3235-ІV "Про Державний бюджет України на 2006 рік" встановлено судді апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 з 14 травня 2006 року надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (стаж, що дає право на одержання надбавки, становить 20 років).

Проаналізувавши приписи законодавства, які регулювали питання оплати праці суддів, суд першої інстанції вважав, що з 01.01.2006 по 31.12.2006 (під час дії ст. 113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік») та з 01.01.2008 до 22.05.2008 (з дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до винесення Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 №10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а у спірних періодах з 15.05.2001 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Оскільки виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді, суд першої інстанції вважав, що заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань підлягають перерахунку, оскільки вони входять до складових заробітної плати суддів.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання Апеляційний суд Запорізької області нарахувати та виплатити за період з 15.05.2001 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, тому задовольнив позовні вимоги в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 15.05.2001 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»

Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання ДСА здійснити фінансування Апеляційного суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої позивачу заробітної плати, суд врахував вимоги Бюджетного кодексу України, ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ та Положення про Державну судову адміністрацію України, вказавши, що Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 02.11.1998 р. по 20.09.2016 р. працювала на посаді судді Запорізького обласного суду, апеляційного суду Запорізької області.

Наказом Апеляційного суду Запорізької від 11.05.2011 за №80-к «Про підвищення надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1» відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» встановлено судді апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 з 15 травня 2011 року надбавку за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (стаж роботи, що дає право на одержання надбавки, становить 25 років).

Наказом Апеляційного суду Запорізької від 05.05.2006 р. за № 57-к «Про підвищення надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1» відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів», статті 113 Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлена судді апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_1 з 14 травня 2006 року надбавка за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (стаж, що дає право на одержання надбавки, становить 20 років).

Складовими заробітної плати ОСОБА_1 в спірних періодах були: посадовий оклад, доплата за кваліфікаційний клас, відсоткова надбавка за вислугу років, премії, надбавка за виконання особливо важливої роботи.

Спірним є питання правильності визначення розміру надбавки за вислугу років за період з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р., а саме у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а не у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, та, як наслідок, наявності правових підстав для здійснення перерахунку інших виплат, розрахунковою величиною у яких застосовується, в тому числі, така надбавка за вислугу років.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 95 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частинами 1 та 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII, встановлено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до статті 113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 №3235-IV у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону України "Про статус суддів", від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Неконституційним Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 01.01.2007 р. вказана вище надбавка мала нараховуватися відповідно до частини 4 статті 44 Закону № 2863.

Положеннями пп. «б» пп. 2 п. 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107-VІ змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 р. № 19, якою затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865, зазначену постанову доповнено п. 2-2 такого змісту: «Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 положення пп. «б» пп. 2 п. 61 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, в спірному періоді (з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про протиправність дій Апеляційного суду Запорізької області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років в період з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Зважаючи на протиправність не проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, позивач має право на здійснення перерахунку надбавки за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону № 2863, а саме з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку - окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що на момент виникнення спірних правовідносин визначальним критерієм для обчислення надбавки за вислугу років був посадовий оклад з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а не загальна сума щомісячного заробітку, спростовані приведеними вище висновками суду.

Стосовно доводів апелянта, що у період з 01.05.2011 р. по 31.12.2005 р. позивачу нараховано та сплачено надбавку за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, а також надбавки за інтенсивність, надбавки за розширену зону, надбавки за високі досягнення, надбавки за складність, без врахування премій та інших доплат, що відносяться до разового характеру та були нараховані в межах кошторисних призначень з фонду економії оплати праці; у період з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р. нараховано та сплачено щомісячну надбавку за вислугу років при стажі роботи понад 20 років у розмірі 30% від загальної суми, що включала посадовий оклад, надбавку до посадового окладу за кваліфікаційний клас та надбавку за виконання особливо важливої роботи в розмірі 10% посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, суд зазначає наступне.

Оскільки предметом позову є перерахунок складових заробітної плати, а перерахунку підлягають виплати, нараховані та одержані позивачем, то саме відповідач має перераховувати конкретні складові заробітної плати, які нараховувались та одержувались позивачем.

Стосовно позовних вимог про здійснення зобов`язання та виплати за той же період (з 15.05.2001 р. по 31.12.2005 р., з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р.) надбавки за вислугу років в розмірі, визначеному ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпуски, матеріальної допомоги на вирішення соціальне-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу та з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації.

Частиною 5 статті 44 Закону № 2862 встановлено, що суддям надається щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу.

Відповідно до пп. 2 п. 2-1 цієї постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України «Про статус суддів», а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, пунктами 2, 7 якого визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року. Одержаний результат, перемножується на число календарних днів відпустки.

Тобто, приведені положення ставлять у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

Судом встановлено, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у спірному періоді виплачені позивачу при наданні щорічної основної відпустки відповідно до пп. 2 п. 2-1 Постанови про оплату праці суддів № 865 від 03.09.2005 року.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що вказані вище виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.

При цьому у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі зазначених вище складових.

Таке правозастосування відповідає тлумаченню, наданому у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон № 2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статей 3, 7 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Статтями 33 та 34 Закон3 України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), за змістом пункту 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пунктом 1-1 Порядку № 1078 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, пунктами 2 та 3 якого унормовано, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2,3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р. включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»

Доводи апелянта, що при обчисленні допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань використовується одна величина - середня заробітна плати, порядок обчислення якої компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати не враховується при обчисленні середньої заробітної плати, відповідно, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати не включається до допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирушення соціально-побутових питань, спростовані приведеними вище висновками суду, які відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 р. в справі № 816/301/16, в постановах Верховного Суду України від 13.01.2015 р. в справі № 2а-582а14, від 20.09.2017 р. в справі № 2а-19282/10/0570, та повинні враховуватися судами відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ДСА здійснити фінансування Апеляційного суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої заробітної плати, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, доплати за науковий ступень, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 22.05.2008 р. по 31.12.2011 р., суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 151 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 року № 12 (в редакції рішення Ради суддів України від 04.06.2010 року № 50), Державна судова адміністрація України (ДСА України) є органом у системі судової влади, діяльність якого підзвітна з`їзду суддів України, а в період між з`їздами суддів - Раді суддів України в межах, визначених законом.

ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у відносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом.

Таким чином, оскільки ДСА є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ДСА здійснити фінансування Апеляційного суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу зазначених вище сум.

У спростування доводів апелянта суд зазначає, що позиція суду першої інстанції та суду апеляційної відповідає правозастосуванню в аналогічних правовідносинах, викладеному у приведених вище рішенням Верховного Суду та Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 р. в справі № 280/676/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 р. в справі № 280/676/19 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 21.10.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.10.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш