Справа № 460/1761/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1761/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, (далі відповідач), з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про визнання протиправними дії Територіального Управління Державної Судової Адміністрації України в Рівненській області щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 , за період роботи з 10.11.2010 року по 04.07.2019 року з урахування щомісячної доплати за вислугу років відповідно до наказів Володимирецького районного суду Рівненської області № 1-к від 05.07.2019 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді ОСОБА_2 Л.В», та № 3-к від 02.08.2019 року «Про внесення змін до наказу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2019 рок № 1-к»; зобов`язання Територіальне Управління Державної Судової Адміністрації України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплатити суддівську винагороду ОСОБА_1 за період роботи з 10.11.2010 року по 04.07.2019 року з урахуванням щомісячної доплати за вислугу років відповідно до наказів Володимирецького районного суду Рівненської області № 1-к від 05.07.2019 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Закревському Л.В», № 3-к від 02.08.2019 року «Про внесення змін до наказу Володимирецького районної суду Рівненської області від 05.07.2019 року № 1-к», що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, стаж державної служби за період з 01 вересня 1986 року по 09 листопада 2010 року. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що станом на дату зарахування на посаду судді (10.11.2010), позивач має право на зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки - стаж державної служби, який здобутий ним під час роботи в органах внутрішніх справ за період з 01.09.1986 по 09.11.2010. У зв`язку з чим, Володимирецьким районним судом Рівненської області було прийнято відповідний наказ від 05.07.2019 № 1-к «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснені перерахунку суддівської винагороди судді ОСОБА_2 Л.В.», з урахуванням змін, внесеними наказом від 02.08.2019 № 3-к. Проте, відповідачем такі накази залишені без виконання. Вважає, що такі дії відповідача прямо суперечать чинному законодавству України. Просив позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано. Жодних клопотань чи заперечень відповідача до суду також не надходило.

Ухвалою суду від 31.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.08.2019 позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 04 вересня 2019 заяву прийнято до розгляду.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

З 01.09.1986 по 09.11.2010 ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах внутрішніх справ (а.с.14-17).

Указом Президента України від 10.11.2010 № 951, ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Володимирецького районного суду Рівненської області строком на 5 років, а Указом Президента України від 12.06.2017 № 157 - на посаду судді Володимирецького районного суду Рівненської області безстроково (а.с.11-13).

05.07.2019 Володимирецьким районним судом Рівненської області винесено наказ за №1-к «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді ОСОБА_1 » (а.с.21), згідно з яким, з урахуванням змін, внесеними наказом від 02.08.2019 № 3-к (а.с.39), позивачу зараховано з 05.07.2019 до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу вислугу років та додаткової відпустки, стаж державної служби; встановлено з 05.07.2019 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу, стаж роботи якого, що дає право на отримання щомісячної доплати за вислугу років, становить 30 років (32 роки 10 місяців 04 дні); зобов`язано відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період роботи з 10.11.2010 по 04.07.2019 з урахуванням щомісячної доплати за вислугу років; зобов`язано відділ по роботі з персоналом та відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Рівненській області взяти до уваги, що суддя Закревський Л.В. має право на 135 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи: 10.11.2010 09.11.2011 15к.д.; 10.11.2011 09.11.2012 15к.д.; 10.11.2012 09.11.2013 15к.д.; 10.11.2013 09.11.2014 15к.д.;10.11.2014 09.11.2015 15к.д.; 10.11.2015 09.11.2016 15к.д.;10.11.2016 09.11.2017 15к.д.; 10.11.2017 09.11.2018 15к.д.; 10.11.2018 09.11.2019 15к.д.

06.07.2019 та 02.08.2019 вказані накази позивачем направлено до ТУ ДСА в Рівненській області для виконання, однак листами від 22.07.2019 за № 681-05/19 та від 13.08.2019 за № 736-05/19 такі залишені відповідачем без задоволення (а.с.22).

Дані листи мотивовані тим, що підставою для видання наказів стала постанова Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 806/2963/17, проте, в зазначеній постанові йдеться про зобов`язання Господарського суду Житомирської області зарахувати ОСОБА_3 до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, стажу державної служби. В зазначеній постанові не вирішуються зобов`язання територіального управління стосовно судді Закревського Л.В., тому вказана постанова не може бути підставою зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 стажу держави служби та здійснення перерахунку суддівської винагороди. Враховуючи наведене, територіальне управління вважає, що відсутні правові підстави для видання вищевказаного наказу та ного виконання.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Організацію судової влади, судоустрій і статус суддів в Україні визначають Конституція України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Статтею 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2).

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (ч.5).

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з тим, 05.08.2018, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2018 № 2509-VIII, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

10.11.2010, на підставі Указу Президента України від 10.11.2010 № 951, ОСОБА_1 зараховано у штат Володимирецького районного суду Рівненської області на посаду судді в межах п`ятирічного строку.

Тобто, призначення позивача на посаду судді вперше, відбулося 10.11.2010.

У період з 30.07.2010 до 30.09.2016, організацію судової влади, судоустрій і статус суддів, було врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі Закон №2453-VI), який визначав організацію судової влади при призначенні суддів на посаду вперше.

Стаття 129 Закону № 2453-VI визначала, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2).

Водночас, пунктом 2 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону № 2453-VI передбачалося, що статті 43, 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі Закон №2862-ХІІ) втрачали чинність з 1 січня 2011 року.

Згідно з пунктом 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, приймаючи підпункт 1 пункт 2 Розділу XII та пункт 11 Розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону № 2453-VI, законодавець не розмежував зарахування стажу для суддів, які призначені або обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом та суддям, які були призначені на посаду після набрання чинності цим Законом, а лише уточнював для останніх період, протягом якого вони мають право на зарахування стажу відповідно до Закону № 2862-ХІІ.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.10.2018 у справі № 806/2963/17 (№К/9901/45949/18) та від 14.11.2018 у справі № 804/4305/17 (№К/9901/31209/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, на час призначення позивача на посаду судді вперше (10.11.2010), вимоги статті 44 Закону №2862-ХІІ продовжували свою дію до 01.01.2011 та поширювалися на суддів призначених до цієї дати.

Частиною 6 статті 44 Закону № 2862-ХІІ визначено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (який був чинним на момент призначення позивача на посаду судді вперше) визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , після проходження служби в Збройних Силах (04.12.1985), з 01.09.1986 зарахований слухачем до Горківської вищої школи МВС СРСР, де розпочав службу в органах внутрішніх справ, та в період з 01.09.1986 по 09.11.2010 працював на різних посадах в органах внутрішніх справ, в тому числі і керівних (а.с.14-17).

У рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005, Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях від 24.06.1999 №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 №5рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 №19-рп/2004 (справа про незалежність судців як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03.06.2013 №3рп/2013, від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне утримання суддів у відставці).

У рішенні від 14.12.2011 №18-рп/20П, Конституційний Суд України вказує на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, і відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання) (рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013).

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії «Про статус суддів» (Лісабон 08-10.07.1998), за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 №(2010)12 зазначено: оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Основні принципи незалежності судових органів, схвалені також резолюціями №40/32 та №40/146 Генеральної асамблеї ООН від 29.11.1985 та від 13.12.1985, які передбачають, що термін повноважень суддів, їхня незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, розмір пенсії і вік виходу на пенсію повинні гарантуватися законом.

Монреальська універсальна декларація про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік) також установлює, що строк перебування суддів на посаді, їхня незалежність, соціальні гарантії, адекватна оплата і умови праці гарантуються законом і не можуть скорочуватися.

Відтак, система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, яка встановлена нормами міжнародного та національного законодавства, спрямована на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, що реалізується, зокрема, у належному рівні щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод, які не може бути скасованою чи зниженою іншими нормативними актами. Викладене узгоджується з вимогами статті 130 Конституції України.

З приводу цього Конституційний Суд України в рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 зазначає, що встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм, вона пов`язана з набуттям статусу судді, має юридичне призначення, спрямоване на захист прав і свобод людини і громадянина через здійснення правосуддя незалежним і безстороннім судом (суддею). Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Крім того, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011, від 20.12.2016 №7-рп/2016 зазначає, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто, набуте право не може бути скасоване, звужене.

Таким чином, позивач має право на зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки - стаж державної служби, який здобутий ним під час роботи в органах внутрішніх справ за період з 01.09.1986 по 09.11.2010.

Згідно з інформації, викладеної в спільному листі Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 № 41783/0/9-18, № 2664/0/2-18, № 01-6757/18, № 9рс-1112/18, № 1-22433/18, № 02/3878 «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», адресованого всім апеляційним та місцевим судам, суди, враховуючи положення ч. 2 ст. 137 та абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIІІ, видають накази про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді з 05.08.2018.

Водночас, у листі від 31.05.2019 № 11-14516/19 «Про оплату праці», адресованого всім апеляційним та місцевим спеціалізованим судам, а також головам територіальних управлінь Державної судової адміністрації України (а.с.8-10), Державна судова адміністрація України зазначає, що з метою забезпечення виконання висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 806/2963/17, що є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, просимо здійснити перерахунок суддівської винагороди суддям, яких було призначено чи обрано з 3 серпня 2010 року по 1 січня 2011 року.

Саме на вимогу чинного законодавства та на виконання вказаного листа Державної судової адміністрації України, Володимирецьким районним судом Рівненської області винесений наказ від 05.07.2019 №1-к «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснені перерахунку суддівської винагороди судді ОСОБА_2 Л.В.» з урахуванням змін, внесеними наказом від 02.08.2019 №3-к, який відповідачем залишений без виконання.

Відповідно до вимог Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 №141/0/15-19, Державна судова адміністрація України (ДСА України) є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом (п.1).

ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.Організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду (п.2).

Територіальними органами ДСА України є територіальні управління Державної судової адміністрації України (далі - територіальні управління) (п.3).

ДСА України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями Вищої ради правосуддя, з`їзду суддів України, а також цим Положенням (п.4).

Відповідно до змісту Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затверджене наказом Державної судової адміністрації України від 15.07.2015 №104, основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування. Організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду (п.3).

До повноважень територіальних управлінь входить, зокрема, забезпечення належних умов діяльності місцевих судів у межах повноважень, визначених законом; забезпечення у межах повноважень, визначених законом, незалежності, недоторканності та безпеки суддів у взаємодії з органами суддівського самоврядування, судами, правоохоронними органами (п.4).

Викладене свідчить про те, що відповідач, як територіальний орган ДСА України, не наділений повноваженнями залишати без задоволення рішення місцевого суду, спрямоване на забезпечення належних умов його діяльності шляхом реалізації гарантії забезпечення незалежності суддів, зокрема, судді Володимирецького районного суду Рівненської області Закревського Л.В.

Водночас, такі дії відповідача суперечать змісту листа від 31.05.2019 № 11-14516/19 «Про оплату праці», виданого Державною судовою адміністрацією України, територіальним управлінням якої є відповідач.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що згідно з ч. 5 ст. 13 Закону № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Дана норма не потребує додаткового тлумачення, оскільки вказує на обов`язковість висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відтак, посилання відповідача на те, що постанова Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 806/2963/17 не вирішує зобов`язання територіального управління стосовно судді Закревського Л.В. і не може бути підставою зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 стажу держави служби та здійснення перерахунку суддівської винагороди, є безпідставними та необґрунтованими.

Більше того, суд вважає неприпустимим ігнорування прямої норми чинного законодавства з боку органу державної влади, який є одним із компонентів держави, та інтереси якого повинні співпадати з необхідністю належного здійснення (реалізацію) будь-якого передбаченого законодавством права особи, що є питанням авторитету влади й Держави в цілому.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних дій, а відтак, позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно з нормою частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній адміністративній справі, суд уважає за необхідне наведене клопотання задовольнити та зобов`язати відповідача подати у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням звіт про його виконання.

За приписами ч.1 ст. 139 КАС України, судові витрати відшкодовуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В той же час, позивачем подано заяву в якій останній просить залишити без розгляду вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору, тому судовий збір на користь позивача не відшкодовується.

Керуючись статтями 241-246, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період роботи на посаді судді з 10 листопада 2010 року по 4 липня 2019 року, з урахуванням щомісячної доплати за вислугу років відповідно до наказів Володимирецького районного суду Рівненської області від 5 липня 2019 року № 1-к «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Закревському Л.В.» та від 2 серпня 2019 року № 3-к «Про внесення змін до наказу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2019 року № 1-к».

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області провести перерахунок та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період роботи на посаді судді з 10 листопада 2010 року по 4 липня 2019 року, з урахуванням щомісячної доплати за вислугу років відповідно до наказів Володимирецького районного суду Рівненської області від 5 липня 2019 року №1-к «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років та здійснення перерахунку суддівської винагороди судді Закревському Л.В ОСОБА_4 » та від 2 серпня 2019 року № 3-к «Про внесення змін до наказу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.07.2019 року № 1-к».

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області подати суду звіт про виконання рішення суду у двадцятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Замкова, 22а; ).

Суддя Комшелюк Т.О.