Справа № 826/1369/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 826/1369/16

адміністративне провадження № К/9901/43836/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва (у складі головуючого судді Кузьменка В. А.) від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Василенка Я. М., суддів Кузьменка В. В., Шурка О. І.) від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О. С. (далі - Уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, за договорами-заявами про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт»

(далі - Депозитний договір) від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14 ;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за Депозитними договорами банківського вкладу від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок ФГВФО, за вказаними вище Депозитними договорами;

- зобов`язати Фонд включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок ФГВФО;

- зобов`язати Фонд здійснити позивачу відшкодування гарантованої суми у розмірі 200 000,00 грн. за вкладами відповідно до Депозитних договорів від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 31 жовтня 2016 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність та зобов`язав Уповноважену особу Фонду включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, за Депозитними договорами від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14. Зобов`язав Уповноважену особу Фонду подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за рахунок Фонду, за вказаними вище Депозитними договорами. Зобов`язав ФГВФО включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за рахунок Фонду. В іншій частині адміністративного позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 17 жовтня 2017 року скасував зазначене вище рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Фонду включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок ФГВФО, та ухвалив у цій частині нову постанову, якою у задоволенні даних вимог відмовив. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року залишив без змін.

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у листопаді 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (ліквідація) подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просило скасувати постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права і не дослідили належним чином усі обставини справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08 листопада 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 23 жовтня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

10 липня 2013 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (банк) укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Оптіма» в іноземній валюті від 10 липня 2013 року № 21013/370-13, відповідно до умов якого клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 20 000,00 євро на строк з 10 липня 2013 року по 15 липня 2014 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 8 % річних.

Згідно з квитанцією від 10 липня 2013 року № 756 позивач вніс грошові кошти у розмірі 20 000,00 євро на особистий вкладний рахунок.

У той же день між позивачем та Банком укладено аналогічний договір № 21012/370-13, відповідно до умов якого клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № НОМЕР_2 у сумі 300 000,00 євро на строк з 10 липня 2013 року по 15 липня 2014 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 8 % річних.

10 липня 2013 року ОСОБА_1 вніс грошові кошти у розмірі 300 000,00 євро на особистий вкладний рахунок, що підтверджується з квитанцією № 756.

15 липня 2014 року між ОСОБА_1 (вкладник) та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (банк) укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/43577/370-14, відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_3 у сумі 20 000,00 євро на строк з 15 липня 2014 року по 20 липня 2015 року. За час користування коштами вкладу протягом строку банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 12,5 % річних.

Згідно з меморіальним валютним ордером від 15 липня 2014 року № 13816983 позивач зарахував грошові кошти у розмірі 20 000,00 євро на особистий вкладний рахунок.

Одночасно, 15 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено аналогічний попередньому договір № 300937/43571/370-14, відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_4 у сумі 300 000,00 євро на строк з 15 липня 2014 року по 20 липня 2015 року. За час користування коштами вкладу протягом строку банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 12.50% річних. Цього ж дня позивач зарахував на особистий вкладний рахунок грошові кошти у розмірі 300 000,00 євро, що підтверджується меморіальним валютним ордером від 15 липня 2014 року № 13816885.

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ "Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

У подальшому на офіційному сайті ФГВФО опубліковано оголошення, що з 04 листопада 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» розпочинає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 01 листопада 2015 року включно, та за договорами поточного банківського рахунку.

Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

25 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою про отримання коштів, які знаходяться на його особистому рахунку, та просив включити його до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» для отримання гарантованої суми відшкодування.

04 січня 2016 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст. 26 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) ФГВФО не відшкодовує кошти, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про піднесення кого банку до категорії неплатоспроможних.

Вважаючи, що Уповноважена особа Фонду протиправно не включила його до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Проаналізувавши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Приймаючи оскаржувані рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, та включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, за Депозитними договорами від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач є вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, а тому у зв`язку із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», він набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. Крім того, суди зазначили, що на поточний рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти були зараховані до запровадження тимчасової адміністрації Банку. У свою чергу, відповідачами не надано доказів того, що зазначені кошти фактично не вносилися, або були внесені з порушенням існуючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом № 4452-VI.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 2 Закону № 4452-VI, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 3 ст. 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду і має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

За змістом ч. 1 ст. 26 вказаного Закону ФГВФО гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 1- 3 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - № 2121-III) - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Отже, з урахуванням вищевказаних приписів Закону № 4452-VI право на відшкодування грошових коштів в межах гарантованої суми грошових коштів має вкладник банку, а саме: фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку, або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії ФГВФО чи Уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (ст. 2, 25 цього Закону).

Аналіз наведених вище законодавчих норм дає підстави дійти висновку, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000,00 грн.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення Уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку рахунків, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру відшкодувань вкладникам, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, відповідно до складеного Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків.

Згідно з п. 3,4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання ФГВФО рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п. 4- 6 ч. 4 ст. 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики ФГВФО, така сума відшкодування включається до Переліку.

Відповідно до п. 2, 3 розділу IV Положення № 14 Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення.

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Разом з цим, вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, установлено ч. 3 ст. 38 зазначеного вище Закону.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення ОСОБА_1 порядку укладення зазначених вище договорів банківського вкладу, а також щодо фактичного невнесення позивачем грошових коштів на свої рахунки за Депозитними договорами.

Як вбачається зі змісту листа Уповноваженої особи Фонду від 04 січня 2016 року № 3-037610/11, єдиною підставою для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників та, як наслідок, невиплати йому гарантованої суми відшкодування, стало те, що, на переконання Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО, позивач є пов`язаною з банком особою.

Однак колегія суддів погоджується з доводами судів попередніх інстанцій, що такі висновки відповідачів є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 52 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки та банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III) пов`язаними з банком особами є:

1) контролери банку;

2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку;

3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку;

4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи;

5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку;

6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб;

7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1- 6 цієї частини;

8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;

9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Споріднена особа - юридична особа, яка має спільних з банком власників істотної участі, а керівники юридичної особи (крім банку) - це керівник підприємства, установи, одноосібний виконавчий орган або члени колегіального виконавчого органу юридичної особи та члени ради (наглядової ради, спостережної ради) юридичної особи (ч. 1 ст. 2 Закону № 2121-IIІ)

Крім того, відповідно до визначень термінів, наведених у ст. 2 вказаного Закону, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.

З аналізу зазначених вище законодавчих положень убачається, що пов`язаною з банком особою може бути керівник спорідненої з Банком юридичної особи за умови володіння такою особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи.

При цьому, як убачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, на момент укладення Депозитних договорів ОСОБА_1 був головою наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Росава» (далі - ПрАТ «Росава»), яке, у свою чергу, має спільного з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» власника істотної участі.

Зокрема, судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до витягу з реєстру засновників ПрАТ «Росава» одним із власників з 9,8959 % акцій у статутному капіталі є юридична особа Premier European Capital Ltd, яка на 9,9 % є засновником юридичної особи ПрАТ «F&C Realty», що, у свою чергу є власником 21,6053 % акцій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Отже, ПрАТ «Росава» не є спорідненою з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» юридичною особою, оскільки не має спільних з Банком власників істотної участі, у зв`язку з тим, що не володіє 10 % (і більше) статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що уповноваженою особою Фонду не доведено наявність правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому задля повного та всебічного захисту порушених прав позивача суди правомірно визнали протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду та зобов`язали відповідача подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, та включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за рахунок Фонду за Депозитними договорами від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14.

Крім того, розглядаючи наведені відповідачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (ліквідація), викладені в його касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Виходячи з того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року було скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Фонду включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок ФГВФО, та ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні зазначених вимог відмовлено, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду переглядає оскаржувані судові рішення в межах касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін у частині, яка не скасована апеляційним судом, а постанова суду апеляційної інстанції - в повному обсязі.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни включити ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договорами-заявами про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» від 15 липня 2014 року № 300937/43557/370-14 та № 300937/43571/370-14 і подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без змін.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. М. Чиркін