Справа № 240/5523/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5523/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

22 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року (рішення ухвалено суддею Романченком Є.Ю. 10.07.2019 року в м.Житомир, дату складення повного судового рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Житомирській області від 14 лютого 2019 року №Ф-3794-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 11121,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 31 січня 2017 року займається підприємницькою діяльністю та перебуває на обліку як платник податків в Овруцькій об`єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Житомирській області, перебуває на спрощеній системі оподаткування. В кінці лютого 2019 року позивач отримала вимогу ГУ ДФС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 14 лютого 2019 року №Ф-3794-55, з якої слідує, що станом на 31 січня 2019 року у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 11121,66 грн. Стверджує, що з 16 листопада 1998 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому в силу приписів Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" належить до кола осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Враховуючи наведене, позивач вважає, що вимога ГУ ДФС у Житомирській області від 14 лютого 2019 року №Ф-3794-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 11121,66 грн. є протиправною і підлягає скасуванню.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року позов задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував вимогу ГУ ДФС у Житомирській області від 14 лютого 2019 року №Ф-3794-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 11121,66 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 768,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що за обліковими даними з інформаційної системи «Податковий блок» за позивачем станом на 31.01.2019 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2017 та 2018 рік, а саме з жовтня по грудень 2017 року в розмірі 2112 грн. та з січня по листопад 2018 року в розмірі 9009,66 грн. На підставі вищевикладеного Головним управлінням ДФС у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3794-52 від 14.02.2019 з єдиного соціального внеску на суму 11121,66 грн. Відповідач стверджує, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та які не досягли віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. Згідно інформації, яку надано Пенсійним Фондом України до ДФС України позивач з 04.11.2018 року обліковується, як пенсіонер який досяг пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим останнього звільнено від сплати за себе єдиного внеску з 04.11.2018. Таким чином, відповідач вважає, що позивачу правомірно виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3794-52 від 14.02.2019 з єдиного соціального внеску на суму 11121,66 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи призначено на 22 жовтня 2019 року о 15:00 в режимі відеконференції.

Позивач у вказаний день та час в судове засідання не з`явилась, повноважного представника не направила, була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У зв`язку із неможливістю здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції з технічних причин (неналежна якість відеозв`язку) від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін, їх представників та представника третьої особи в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, колегія суддів у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 31 січня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець та взята на облік як платник податків в Овруцькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Згідно з інформацією наявною у витязі з реєстру платників єдиного податку № 174 від 14.04.2017, виданого Овруцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області, з 01.04.2017 суб`єктом господарювання ОСОБА_1 обрано спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку (група 1).

З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 18.11.98 Житомирським обласним військовим комісаріатом, та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.01.2019 слідує, що ОСОБА_1 з 16.11.98 призначено та виплачується пенсія за вислугою років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, 14 лютого 2019 року Головного управління ДФС у Житомирській області позивачу виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3794-55, а саме заборгованості зі сплати єдиного внеску, станом на 31.01.2019, в сумі 11121,66 грн.

У зв`язку із вищевикладеним у березні 2019 року позивачем подано Начальнику Овруцького Управління ГУ ДФС у Житомирській області заяву з проханням надати роз`яснення по заборгованості ЄСВ, а саме причини її виникнення по сумі боргу. Також повідомлено про те, що вона є військовим пенсіонером і отримує пенсію за вислугу років.

Головне управління ДФС у Житомирській області листом від 01.04.2019 № 4236/14/06-30-55-13 ОСОБА_1 повідомлено про те, що фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та які не досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та зобов`язані нараховувати та сплачувати ЄВ на загальних підставах. Одночасно вказано, що з 01.04.2018 нарахування ЄСВ не проводиться.

Вважаючи, що відповідачем протиправно проведено нарахування їй недоїмки з єдиного соціального внеску в розмірі 11121,66 грн. позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є пенсіонером за віком, отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, тому звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для формування та направлення позивачу оскаржуваної вимоги №Ф-3794-55 від 14.02.2019 стало те, що за обліковими даними з інформаційної системи «Податковий блок» за ОСОБА_1 станом на 31.01.2019 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2017 та 2018 роки в загальній сумі 11121,66 грн., а саме з жовтня по грудень 2017 року в розмірі 2112 грн. та з січня по листопад 2018 року в розмірі 9009,66 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI в редакції з 1 січня 2017 року, визначено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З 01.01.2018 до частини четвертої статті 4 внесені зміни, передбачені абзацами десятим і одинадцятим підпункту 2 пункту 22 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII та перше речення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI викладено в такій редакції: "Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".

Аналіз цієї правової норми в редакціях, що діяли в спірний у цій справі період, свідчить про те, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, а з врахуванням змін, внесених Законом № 2148-VIII, також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - є пенсіонерами за віком або інвалідами, після законодавчих змін - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (зі змінами та доповненнями) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (зі змінами та доповненнями), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

У відповідності до ст. 6 згаданого Закону, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Приписами частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Судами встановлено, що позивачу призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», проте на момент реєстрації її фізичною особою - підприємцем та обрання спрощеної системи оподаткування ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та мала право виходу на пенсію за віком. Вказані обставини підтверджені копією паспорта позивача та довідкою Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26.02.2019 № 528/02.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент призначення позивачу пенсії за вислугою років, так і на момент реєстрації її фізичною особою - підприємцем, ОСОБА_1 мала право вибору пенсії, відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII.

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 N 3668-VI) визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 (справа №814/779/17) Велика Палата Верховного Суду вказує, зокрема, що досягнення пенсійного віку (визначеного статтею 26 Закону №1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством. У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат. А тому, частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV, виключно на добровільних засадах.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Положеннями частин першою та другої статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21 лютого 1997 року) (п.п. 48-49 рішення у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року, заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» визначено, що пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Відтак, різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку (встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV), не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою розмежування при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

Обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що фізична особа - підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку отримує, має право на пільги, встановлені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, отримує пенсію та на час виникнення спірних правовідносин досягла віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а отже на позивача розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції щодо того, що у відповідача були відсутні правові підстави для формування оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3794-55 від 14.02.2019, а отже вказана вимога підлягає скасуванню як протиправна.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 жовтня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.