Справа № 754/15882/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Гаспарян Р.Г. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.09.2016; скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Гаспарян Р.Г. від 16.09.2016 про закінчення виконавчого провадження № 2711362 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-446, виданого Деснянським районним судом міста Києва 11.07.2006, та зобов`язати управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві поновити виконавче провадження № 2711362 за виконавчим листом № 2а-446, виданим Деснянським районним судом міста Києва 11.07.2006.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий лист Деснянського районного суду міста Києва від 11.07.2006, виданий на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2006, не виконано в повному обсязі і закінчення виконавчого провадження в даному випадку позбавляє позивача права на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання і фактично узаконює невиконання судового рішення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про повне фактичне виконання судового рішення та у зв`язку із цим наявність підстав для закінчення виконавчого провадження. Так, державним виконавцем при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження не проведено належним чином перевірку виконання боржником судового рішення, не з`ясовано всіх обставин належного виконання постанови Деснянського районного суду міста Києва в справі № 2а-446-05 від 28 лютого 2006 року, а тому оскаржувана постанова прийнята всупереч закону, є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою Деснянського районного суду міста Києва в справі № 2а-446-05 від 28 лютого 2006 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2006 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2009 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в м. Києві про визнання права, визнання дій неправомірними за зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, внаслідок чого визнано за ОСОБА_1 право на перерахунок з 1 січня 2005 року пенсії з урахуванням доплати за виконання службових обов`язків в зоні відчуження. Зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві провести з 1 січня 2005 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням доплати за виконання службових обов`язків в зоні відчуження (а.с. 153-156).

11 липня 2006 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 2а-446 (а.с. 114-115).

25 липня 2006 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби міста Києва Крайчинським С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 539/1 (а.с. 13).

Ухвалою Деснянського районного суду від 25 вересня 2009 року замінено боржника Головне управління МВС в м. Києві у виконавчому провадженні по примусовому виконанню постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2006 року на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (а.с. 157).

На вимогу державного виконавця № 1/1 від 27.06.2016 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві надіслано лист від 03.08.2016 № 15051/03, в якому пенсійний орган повідомив про проведення позивачеві з 01 січня 2005 року перерахунку пенсії з урахуванням доплати за виконання службових обов`язків в зоні відчуження. Так, на виконання судового рішення нараховано кошти за період з 01.01.2005 по 31.08.2005 в сумі 1 169, 10 грн, для проведення виплати яких оформлено доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру від 04.02.2016 № 188 (а.с. 108-109).

16.09.2016 державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гаспарян Р.Г., керуючись вимогами пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 111).

Підставою для закінчення виконавчого провадження зазначені обставини, викладені у листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.08.2016 № 15051/03.

Вказана постанова отримана позивачем 27 листопада 2017 року (а.с. 112).

Позивач, вважаючи, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята державним виконавцем без достатніх на те правових підстав, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи свідчать про повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом, у зв`язку із чим відповідачем правомірно вчиненні дії щодо закінчення виконавчого провадження та винесено відповідну постанову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно п. 1 ч. 2 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, передбачено право виконавця, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

З системного аналізу вказаних норм слідує, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання судових рішень у відповідності до встановленого цим рішенням способу та порядку, для виконання покладених на нього обов`язків виконавець проводить перевірку виконання рішень. Рішення про закінчення виконавчого провадження приймається виконавцем лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Як наголошувалось вище, постановою Деснянського районного суду міста Києва в справі від 28 лютого 2006 року визнано за ОСОБА_1 право на перерахунок з 1 січня 2005 року пенсії з урахуванням доплати за виконання службових обов`язків в зоні відчуження та зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві провести з 1 січня 2005 року перерахунок його пенсії з урахуванням доплати за виконання службових обов`язків в зоні відчуження.

Листом від 03 серпня 2016 року № 15051/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило державного виконавця про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2005 року з урахуванням доплати за виконання службових обов`язків в зоні відчуження.

На виконання судового рішення нараховано кошти за період з 01.01.2005 по 31.08.2005 в сумі 1 169, 10 грн, для проведення виплати яких оформлено доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру від 04.02.2016 № 188.

Разом з цим, на переконання позивача, зазначений лист пенсійного органу не є належним доказом виконання постанови Деснянського районного суду міста Києва в справі № 2а-446-05 від 28 лютого 2006 року та не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки зазначені кошти позивачем отримані не були та виконавцем не було перевірено розрахунок наведеної суми.

Колегія суддів знаходить слушними такі доводи апелянта та вважає за необхідне зазначити, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не пересвідчився про фактичне виконання судового рішення, оскільки, навіть в тексті спірної постанови він констатує лише про нарахування коштів на виконання судового рішення лише за період з 01.01.2005 по 31.08.2005 і не засвідчує факт здійснення самого перерахунку з метою подальшої виплати пенсії в перерахованому розмірі (а.с. 111).

Наразі, матеріали справи містять роздруківку розрахунку пенсії позивача з автоматизованої системи (а.с. 138), проте, вона датована 23.01.2018, в той час, як виконавче провадження закінчено 16.09.2016 і з неї неможливо зробити однозначний висновок про врахування під час перерахунку пенсії позивача надбавки за виконання ним службових обов`язків в зоні відчуження на виконання рішення суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову про закінчення виконавчого провадження № 2711362 від 16.09.2016 прийнято державним виконавцем передчасно, з порушенням вимог ст. 39 Закону № 1404-VIII, без перевірки фактичного виконання боржником рішення суду у повному обсязі та у спосіб, визначений судовим рішенням, отже, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими.

Водночас, позовна вимога про відновлення виконавчого провадження задоволенню не підлягає, оскільки, саме скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є належним та достатнім способом захисту порушеного права, позаяк, матиме наслідком відновлення виконавчого провадження.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення № 0.0.903934288.1 від 27 листопада 2017 року позивачем було сплачено 640, 00 грн судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом та відповідно до платіжного доручення № 68507 від 06 вересня 2018 року сплачено 960, 00 грн судового збору за звернення з апеляційною скаргою, загалом 1600 грн., які йому мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Гаспаряна Р.Г. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.09.2016.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві Гаспаряна Р.Г. від 16.09.2016 про закінчення виконавчого провадження № 2711362 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-446, виданого Деснянським районним судом міста Києва 11.07.2006.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01001, м.Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д; ідентифікаційний код: 34691374) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою у загальному розмірі 1 600, 00 грн (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова