Справа № 580/1482/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1482/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Собківа Я.М., Парінова А.Б.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року

у справі № 580/1482/19 (розглянуту у загальному позовному провадженні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Національної поліції у Черкаській області

про визнання протиправною відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову, яка зазначена в листі №29/Ц-20 від 04.03.2019, у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням інвалідності, що настала внаслідок поранення 02.08.2015, отриманого під час виконання службових обов`язків за участі в антитерористичній операції;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме у зв`язку з визначенням йому інвалідності, що настала внаслідок поранення 02.08.2015, отриманого під час виконання службових обов`язків за участю в антитерористичній операції.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головного управління Національної поліції в Черкаській області безпідставно відмовлено у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його права.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу не подано.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без участі позивача та доводи викладені в апеляційній скарзі підтримує в повному обсязі.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з матерів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції з 07 листопада 2015 року.

Наказом Головного управління національної поліції в Черкаській області (надалі - ГУНП в Черкаській області) від 15.01.2016 р. №9 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №3 від 04.01.2016 р. військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" (надалі - ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Черкаській області") позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (акт Н-1 №9 від 03.09.2015 р.).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА №197655 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 28.01.2016 р., причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Позивач 10.03.2016 року звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до постанови ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Черкаській області" від 19.06.2017 р. постанова про причинний зв`язок захворювань (травм) в свідоцтві про хворобу №3 від 04.01.2016 р. ОСОБА_1 відмінена.

В подальшому, 19.07.2017 року позивач звернувся із заявою до ГУНП в Черкаській області про повернення документів, доданих до заяви про виплату одноразової грошової допомоги. Зазначені документи повернуто позивачу 24.07.2017 р.

Також, 25.07.2017 року позивач звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з із встановленням ІІ групи інвалідності.

Начальником ГУНП в Черкаській області 15.08.2017 року затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги, яким відповідно до п. 2 розділу 4 наказу МВС України від 11.01.2016 р. №4 одноразову грошову допомогу не призначено.

Листом ГУНП в Черкаській області від 16.08.2017 р. №29/Ц-96 повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги та зазначено, що нещасний випадок з позивачем стався за обставин, які не підпадають під дію пп. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р. №1346.

Позивач 22.02.2018 року звернувся до відповідача із заявою про перегляд заяви про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом ГУНП в Черкаській області від 21.03.2019 №29/Ц-78 повідомлено позивача, що питання призначення йому одноразової грошової допомоги в результаті встановлення інвалідності розглянуто по суті та не підлягає перегляду.

Позивач 25.01.2019 року звернувся до відповідач із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. До заяви додано:

- акт №14 від 28.02.2019 р. (форма Н-1) та акт Н-5 від 28.02.2019 р., відповідно до якого нещасний випадок стався в період проходження служби та при виконанні службових обов`язків;

- постанову №2 М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Черкаській області" від 17.01.2019 р., якою встановлено, що травма пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків (акт Н-1 №14 від 28.12.2018 р.);

- довідку обласної МСЕК серії 12 ААБ №133713 №1 від 19.02.2019 р., за якою позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 18.02.2019 р., причина інвалідності: травма, пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків.

Начальником ГУНП в Черкаській 25.02.2019 року області затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги, яким відповідно до п. 2 розділу 4 наказу МВС України від 11.01.2016 р. №4 одноразову грошову допомогу не призначено.

Листом ГУНП в Черкаській області від 04.03.2019 р. позивача повідомлено, що враховуючи те, що свідоцтво про хворобу №3 від 04.01.2016 р. та акти Н-1 №9 від 03.09.2015 р. та Н-5 від 02.08.2015 р., які слугували підставою для визначення позивачу інвалідності 28.01.2016 р. скасовані, а рішення (18.02.2019 р.) про встановлення йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків прийняте більш як через 6 місяців після звільнення зі служби (15.01.2016 р.), підстави передбачені п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" для призначення одноразової грошової допомоги по інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків відсутні.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що датою звільнення позивача зі служби в Національній поліції є 15.01.2016 р., а інвалідність позивачу, з причини травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків, встановлена 18.02.2019 р., тобто поза межами шестимісячного строку. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність умов та підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Зі змісту приписів частин 1, 2 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII) вбачається, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: 1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин; 2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції; 3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону №580-VIІI встановлено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом 6 (шести) місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до статей 97 - 101 Закону №580-VIІI та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 р. затверджено відповідний «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» №4 (надалі - Порядок №4), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016р. за №163/28293 та який, в свою чергу, безпосередньо визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 1 Розділу II Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу ІІ цього Порядку №4, днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії;

Згідно пункту 5 розділу ІІІ Порядку №4, для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті). Копії вказаних документів завіряються власноручним підписом заявника та перевіряються особою, що приймає документи.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту приписів пункту 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII вбачається, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом 6 (шести) місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

З системного аналізу вказаної норми Закону №580-VIІI слідує, що дане положення Закону застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, 3-х умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та підстава/причина звільнення), а саме: 1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом 6-ти місяців після звільнення особи з поліції; 3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Так, як встановлено колегією суддів та вже зазначалось вище, що відповідно до свідоцтва про хворобу №3 від 04.01.2016 р. військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області" позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (акт Н-1 №9 від 03.09.2015 р.).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА №197655 позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 28.01.2016 р., причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Позивач 10.03.2016 року звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем в межах 6 (шести) місячного строку звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Як передбачено приписами пунктів 1, 2, 3 розділу ІV Порядку №4 (в редакції станом на 10.03.2013 р) фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський. Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій. Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п`ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови. Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

У свою чергу колегія суддів наголошує, що важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, прийняття за її наслідками відповідного рішення, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.

Колегія суддів звертає увагу, що протягом 10.03.2016 р. по 19.07.2017 р. ГУНП в Черкаській області не прийнято рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги чи письмового повідомленням про відмову у наданні даної виплати, що є порушенням норм права.

Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення про нерозгляд документів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням вимог встановлених частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи вбачається, що постановою ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Черкаській області" від 19.06.2017 р., постанову про причинний зв`язок захворювань (травм) в свідоцтві про хворобу №3 від 04.01.2016 р. ОСОБА_1 - відмінена.

В подальшому, 19.07.2017 р. позивач звернувся із заявою до ГУНП в Черкаській області про повернення документів, доданих до заяви про виплату одноразової грошової допомоги. Зазначені документи повернуто позивачу 24.07.2017 р.

Також, 25.07.2017 р. позивач звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з із встановленням ІІ групи інвалідності.

Начальником ГУНП в Черкаській області 15.08.2017 р. затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги, яким відповідно до п. 2 розділу 4 наказу МВС України від 11.01.2016 р. №4 одноразову грошову допомогу не призначено.

Листом ГУНП в Черкаській області від 16.08.2017 р. №29/Ц-96 повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги та зазначено, що нещасний випадок з позивачем стався за обставин, які не підпадають під дію пп. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р. №1346.

Позивач 22.02.2018 року звернувся до відповідача із заявою про перегляд заяви про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом ГУНП в Черкаській області від 15.06.2018 р. №29/Ц-168 повідомлено позивача, що питання призначення йому одноразової грошової допомоги в результаті встановлення інвалідності розглянуто по суті та не підлягає перегляду.

Однак, ліквідаційною комісією УМВС України в Черкаській області складено акт №14 про нещасний випадок невиробничого характеру від 07.10.2018 р. та акт розслідування нещасного випадку від 04.10.2018 р., в якому зазначено, що комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, за обставин, які не підпадають під дію пп. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р. №1346. Акт за формою Н-1 №9 від 03.09.2015 р. та Н-5 від 02.09.2015 р. скасовано і на такий випадок складено акт за формою НТ.

В подальшому позивачем подано скаргу до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - МВС України) з приводу протиправності незаконності акта №14 про нещасний випадок невиробничого характеру від 07.10.2018 р. та акт розслідування нещасного випадку від 04.10.2018 р.

Листом від 26.11.2018 р. №25/5-Ц-405 Департамент державного майна та ресурсів МВС України повідомив позивача, що висновки комісії УМВС України в Черкаській області з розслідування, які викладені в актах за формою Н-5 та НТ №14 від 04.10.2018 р. про те, що нещасний випадок із ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, не відповідає обставинам події, у зв`язку з чим ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області листом департаменту від 26.11.2018 р. №25/5-3553 проінформовано про те, що відповідно до пункту 3.29 Порядку вищезазначені акти підлягають скасуванню та запропоновано організувати проведення повторного розслідування вищезазначеного нещасного випадку.

Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області 28.12.2018 р. складено Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що сталося 02 серпня 2015 р. о 21 год. 30 хв. за (формою Н-5), з якого вбачається, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 в період проходження служби при виконанні службових обов`язків за обставин, які підпадають під дію пп. 3.9, Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р. №1346.

Колегія суддів звертає увагу, що 25.01.2019 р. позивач звернувся до відповідач із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності повторно. До заяви додано: акт №14 від 28.02.2019 р. (форма Н-1) та акт Н-5 від 28.02.2019 р., відповідно до якого нещасний випадок стався в період проходження служби та при виконанні службових обов`язків; постанову №2 М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Черкаській області" від 17.01.2019 р., якою встановлено, що травма пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків (акт Н-1 №14 від 28.12.2018 р.); довідку обласної МСЕК серії 12 ААБ №133713 №1 від 19.02.2019 р., за якою позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 18.02.2019 р., причина інвалідності: травма, пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків.

Начальником ГУНП в Черкаській 25.02.2019 року області затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги, яким відповідно до п. 2 розділу 4 наказу МВС України від 11.01.2016 р. №4 одноразову грошову допомогу не призначено.

Листом ГУНП в Черкаській області від 04.03.2019 р. позивача повідомлено, що враховуючи те, що свідоцтво про хворобу №3 від 04.01.2016 р. та акти Н-1 №9 від 03.09.2015 р. та Н-5 від 02.08.2015 р., які слугували підставою для визначення позивачу інвалідності 28.01.2016 р. скасовані, а рішення (18.02.2019 р.) про встановлення йому ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків прийняте більш як через 6 місяців після звільнення зі служби (15.01.2016 р.), підстави передбачені п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" для призначення одноразової грошової допомоги по інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків відсутні.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 4 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не звернуто увагу, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності в 2016 році, а в 2019 року підтверджено підставу настання нещасного випадку передбаченого пп. 3.9, Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р. №1346.

Водночас колегія зазначає, що згідно з загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в період з 2016 року по 2018 року, що свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідача щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням інвалідності, що настала внаслідок поранення 02.08.2015, отриманого під час виконання службових обов`язків за участі в антитерористичній операції, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги у період дії Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4 виникло з 28.01.2016 р.

Оскільки позивачу з 28.01.2016 р. встановлено IІ групу інвалідності в наслідок отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, тобто після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період дії Закону України «Про Національну поліцію», а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі визначеному даним законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суду першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги слугувала та обставина, що первинний огляд МСЕК відбувся у 2016 році, таким чином з дати первинного огляду пройшло більше двох років, що не дає права на одержання грошової допомоги у більшому розмірі. При цього, судом першої інстанції не заперечується право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Статтею 101 Закону №580-VIІI визначений вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів звертає увагу про відсутності в обґрунтуваннях відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаного з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків, жодної з зазначених вище підстав, оскільки фактичною підставою для відмови слугувало перевищення визначеного пунктом 6 розділу IV Порядку №4 двохрічного строку з дати первинного огляду МСЕК.

Підсумовуючи здійснений аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що факт перевищення визначеного пунктом 6 розділу IV Порядку №4 дворічного строку з дати первинного огляду МСЕК не може слугувати підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки вказаний Порядок не позбавляє позивача права на отримання цієї допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Отже, з 28.01.2016 року у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постановах, зокрема, від 03.10.2019 р. по справі №539/554/17, від 01.11.2018 р. по справі № 822/3788/17; від 22.01.2019 р. по справі № 2340/2663/18; та від 15.04.2019 по справі № 823/1798/18 - згідно з п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при відмові позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідач здійснив помилкове розширене тлумачення приписів пункту 8 Розділу ІV Порядку №4, а відтак оскаржувана відмова не ґрунтується на вимогах Закону.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З вказаного слідує, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішення Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №9901/414/18.

З системного аналізу положень вищенаведених норм КАС України вбачається, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що суб`єктом владних повноважень (відповідачем) порушено права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині щодо визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Черкаській області, яка зазначена в листі №29/Ц-20 від 04.03.2019 р., у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням інвалідності, що настала внаслідок поранення 02.08.2015 р., отриманого під час виконання службових обов`язків за участі в антитерористичній операції.

В частині позовних вимог щодо зобов`язати відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме у зв`язку з визначенням йому інвалідності, що настала внаслідок поранення 02.08.2015, отриманого під час виконання службових обов`язків за участю в антитерористичній операції, колегія суддів зазначає, що відповідач приймає виключно рішення про виплату одноразової допомоги.

Водночас колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

При наданні оцінки доводам апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновки Конституційного Суду України, викладені в Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, відповідно до яких правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (стаття 13).

Крім того, як зазначив Верховний Суд у справі № П/811/601/18, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, колегія суддів застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем протягом 2016 р. - 2019 р. протиправно приймалися рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, при цьому не враховано всіх обставин справи та для уникнення в майбутньому вчинення протиправних дій відповідачем, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд наділений право зобов`язати Головне управління Національної поліції у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2019 року про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р. та прийняти рішення про виплату одноразової допомоги.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову частково.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Черкаській області, яка зазначена в листі №29/Ц-20 від 04.03.2019, у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з визначенням інвалідності, що настала внаслідок поранення 02.08.2015, отриманого під час виконання службових обов`язків за участі в антитерористичній операції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Черкаській області Головне управління Національної поліції у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2019 року про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р. та прийняти рішення про виплату одноразової допомоги, з урахуванням висновків суду викладених в мотивувальній частині постанови.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Я.М. Собків

А.Б. Парінова