Справа № 460/1864/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1864/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( далі позивач), звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 25.04.2019 № РВ/366/965/000103/ТД-ФС. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова прийнята відповідачем на підставі хибних висновків акта інспекційного відвідування. Так, інспектор праці відповідача самостійно не виявив, що ОСОБА_2 здійснювала трудову діяльність без належного оформлення трудових відносин 26.03.2019 року. Тобто, будь-яких трудових відносин із ОСОБА_2 позивач не мав. Крім того, враховуючи вимоги чинного КЗпП України, Порядку № 295 та Порядку № 509, питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб`єкта господарської діяльності повинно бути предметом детальної перевірки та об`єктивного дослідження посадовими особами Управління Держпраці Рівненської області, чого фактично не було. Просить позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, який обґрунтований тим, що за результатами інспекційного відвідування позивача, у останнього встановлено: порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, не укладений трудовий договір між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 ; порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, підприємцем не наданий договір про професійне навчання найманого працівника, наказ про організацію стажування, програму стажування, будь-які інші документи, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом згідно вимогам Закону України «Про зайнятість населення». Враховуючи викладене, відповідач вважає свої дії правомірними та просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач відповіді на відзив не подав.

Позов надійшов до суду 08.08.2019.

13.08.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.08.2019 від позивача, одночасно із позовною заявою, надійшла зайва про забезпечення позову.

09.09.2019 ухвалою суду відмовлено в забезпеченні позову за заявою позивача.

19.08.2019 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

19.08.2019 від представника позивача надійшла заява про виклик свідка ОСОБА_2

20.08.2019 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та заяви про виклик та допит свідка.

22.08.2019 від відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.08.2019 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

З 26.03.2019 по 27.03.2019, на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятого за результатом аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, а саме на підставі листа Дубенської РДА від 18.03.2019 № 721/02-20/19, та на виконання наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 25.03.2019 № 511, проведено інспекційне відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно із розділом ІІІ акту інспекційного, відвідування, відповідачем встановлено порушення: 1) ч.1 ст.21 КЗпП України - трудовий договір не укладено між працівником і фізичною особою, за яким працівник зобов`язуються виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, не укладений трудовий договір з ОСОБА_2 ;

2) ч.3 ст.24 КЗпП України підприємець не мав права допускати до роботи ОСОБА_2 без укладення з ним трудового договору.

За результатами інспекційного відвідування, 27.03.2019, Управлінням Держпраці у Рівненській області сформований припис про усунення виявлених порушень № РВ 366/955/АВ/П, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у строк до 05.04.2018 усунути порушення вимог ч.1 ст.21, ч.3 ст.24 КзПП України.

На підставі висновків акту інспекційного відвідування, 25.04.2019, Управлінням Держпраці в Рівненській області прийнято постанову за № РВ 366/955/000103/ТД-ФС, згідно з якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП накладений штраф у розмірі 125190 грн.

Зауважень та заперечень на акт інспекційного відвідування від 27 березня 2019 року № РВ 366/955/АВ від ФОП ОСОБА_1 на адресу Управління Держпраці у Рівненській області не надходило.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

За змістом статті 43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно із підпунктом 6 пункту 4 зазначеного Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 цього Положення передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладатися виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі Порядок №295).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до підпункту другого пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Пунктами 19, 20, 21 Порядку № 295 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку № 295, припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення встановлений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Згідно із п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 8 Порядку № 509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Крім того, за приписами п. 10 Порядку № 509, постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

В свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Рівненської області. При цьому, суд зауважує, що лист Дубенської РДА від 18.03.2019 № 721/02-20/19 був безумовною підставою для інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 посадовими особами Управління Держпраці в Рівненській області, а підставою для винесення постанови про накладення на позивача штрафу став акт № РВ 366/955/АВ від 27.03.2019, складений за результатами такого інспекційного відвідування.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI, роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Статтею 29 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI передбачено, що студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено уст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм встановлено, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України); за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абзац третій частини другої статті 265 КЗпП України).

Так, в ході проведення інспекційного відвідування, посадовими особами відповідача встановлено, що згідно з довідкою № 4 за результатами обстеження стану дотримання чинного законодавства щодо оформлення трудових відносин, оплати праці та сплати обов`язкових платежів від 14.03.2019, наданої Управлінню з листом Дубенської РДА від 18.03.2019 № 721/02-20/19, під час обстеження встановлено, що в магазині «Продукти» за адресою: вул. Шкільна, 1, с. Іваннє, Дубенського району, Рівненської області (місце здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 ), 14.03.2019 знаходилася одна особа, яка здійснювала обов`язки продавця та на прохання комісії відрекомендуватися, жінка відмовила засвідчити свою особу.

На момент проведення інспекційного відвідування, 26.03.2019, за вищевказаним місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , у магазині знаходилась особа, яка виконувала обов`язки продавця та представилась ОСОБА_2 . Виключно даною особою здійснювався продаж продуктових товарів. Відповідно до наданих письмових пояснень ОСОБА_2 від 26.03.2019, вона стажується на посаді продавця. У графі вказаних пояснень «Місце роботи, посада, чи рід заняття» зазначила, що працює продавцем. Зі слів ОСОБА_2 , в її обов`язки входить продаж товару, приймання товару від підприємця, ведення обліку товару.

Також із письмових пояснень Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , наданих відповідачу, вбачається, що ОСОБА_2 стажується продавцем.

Суд звертає увагу на те, що термін стажування даної особи ФОП ОСОБА_1 в поясненнях не зазначила.

Всупереч наданим поясненням під час інспекційного відвідування, у позові представником позивача зазначено, що 26.03.2019 ОСОБА_2 прийшла в магазин «Продукти» лише з метою узгодження умов з позивачем щодо проходження стажування на посаді продавця з намірами подальшого працевлаштування. Однак, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 про це у своїх поясненнях не вказали, хоча мали на це можливість.

Посилання позивача на тиск посадових осіб відповідача під час проведення інспекційного відвідування є неприйнятними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту тиску з боку інспектора праці на них суду не надано та судом на підставі матеріалів справи не встановлено.

Окрім того, ні під час інспекційного відвідування, ні до матеріалів справи ФОП ОСОБА_1 не наданий договір про професійне навчання найманого працівника, наказ про організацію стажування, будь-які інші документи, що підтверджують факт врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом згідно з вимогами Закону України «Про зайнятість населення».

Також, суд зауважує, що проходження стажування при прийнятті на роботу законодавчо передбачено лише для певних категорій осіб: державних службовців, майбутніх адвокатів, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів.

Якщо ж посада працівника не відноситься до перелічених вище категорій, то такий працівник має бути прийнятий на роботу за правилами Кодексу законів про працю України, у разі необхідності - із випробувальним терміном.

Відповідно до статті 26 КЗпП України, умова про випробування повинна бути зафіксована в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Термін «стажування» передбачає набуття практичних умінь і навичок щодо виконання обов`язків на займаній посаді або на посаді вищого рівня, засвоєння кращого вітчизняного та зарубіжного досвіду для керівників, професіоналів та фахівців. Стажування проводиться за індивідуальним планом, який затверджується роботодавцем, що направляє працівника на стажування.

Проте, ні під час проведення інспекційного відвідування, ні д матеріалів справі позивач не надав договору про стажування, індивідуального плану проходження стажування ОСОБА_2 , а також не надав доказів ознайомлення її з вимогами до роботи за професією, з умовами та оплатою праці, правилами внутрішнього трудового розпорядку і охорони праці, санітарними нормами та правилами, виробничими інструкціями, можливістю подальшого підвищення кваліфікації і професійного зростання.

Враховуючи вищезазначене, суд уважає, що ФОП ОСОБА_1 не мала права допускати ОСОБА_2 до роботи без будь-якого належного оформлення з нею трудових правовідносин.

Таким чином, обставини порушення позивачем вимог трудового законодавства, зокрема: ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст.24 КЗпП України підтверджуються належними та допустимими доказами.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем - Управлінням Держпраці у Рівненській області, як суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій і рішень та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття постанови про накладення штрафу на позивача відповідно до норм чинного законодавства.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві не підтверджені належними та допустимими доказами, тому позов до задоволення не належить.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови від 25.04.2019 № РВ 366/955/000103/ТД-ФС відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Управління Держпраці у Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Лермонтова, 7, ).

Суддя Комшелюк Т.О.