Справа № 0640/4406/18
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2019 року

Київ

справа №0640/4406/18

адміністративне провадження №К/9901/16817/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А. В.,

суддів: Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М.,

розглянувши в попередньому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії, третя особа: Головне управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними та незаконними дій, визнання протиправними, незаконними та скасування наказів, зобов`язання прийняти наказ про звільнення, нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди 22338,00 грн., провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року (суддя - Нагірняк М.Ф.) та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року (головуючий Полотнянко Ю.П., судді: Загороднюк А.Г., Драчук Т. О.)

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та незаконними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії, визнати протиправними, незаконними та скасувати накази про його звільнення, зобов`язати прийняти наказ про звільнення, нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди 22338,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що накази відповідача про звільнення позивача прийнято з порушенням вимог законодавства, позивач дізнався про оскаржувані накази відповідача про своє звільнення лише у квітні 2018 року, отримавши відповідь відповідача на його запит від 15.03.2018. Позивач зазначає, що з метою досудового порядку врегулювання спору 19.04.2018 направив до відповідача скаргу щодо вказаних наказів. Отримавши 23.08.2018 відповідь про результати розгляду скарги, позивач 07.09.2018 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач оскаржує наказ відповідача від 27.02.2015 №250 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності деяких працівників Лугинського РВ», яким за грубе порушення дисципліни, яке виразилось у невиході на службу без поважних причин, керуючись статтями 2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лугинського районного відділу лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

4. Крім того, позивачем оскаржується наказ відповідача від 26.03.2015 року №77 о/с, яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України позивача звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни). Підстава: наказ УМВС від 27.02.2015 №250.

5. Судами попередніх інстанцій також встановлено, що позивача в липні 2014 року призначено на службу на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Лугинського РВ УМВС України в Житомирській області.

6. Позивач, перебуваючи в основній відпустці направив 28.01.2015 року через поштове відділення "Ємільчино-1" Ємильчинського району Житомирської області на адресу відповідача рапорт від 16.01.2015 з проханням звільнити його з 30.01.2015 з посади дільничного інспектора міліції Лугинського УМВС України в Житомирській області. Відповідачем рапорт отримано 30.01.2015 року.

7. Відповідачем 27.02.2015 після проведення службової перевірки прийнято наказ №250 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності деяких працівників Лугинського РВ», яким за грубе порушення дисципліни, яке виразилось у невиході на службу без поважних причин, керуючись статтями 2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Лугинського районного відділу лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

8. Наказом відповідача від 26.03.2015 №77 о/с позивача звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

9. Листом відповідача від 07.04.2015 за вих. №876 позивача повідомлено про результати службової перевірки та винесення оскаржуваних наказів.

10. Крім того, судами встановлено з повідомлення Державної прикордонної служби, що позивач в період з 16.01.2015 року по 12.07.2015 року знаходився за межами території України. В період з 12.07.2015 року по 09.10.2015 року знаходився в межах території України.

11. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України.

12. Суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з поданням рапорта про звільнення відповідачу та в силу особливостей проходження служби позивач повинен був знати про наслідки невиходу на службу без поважних причин з 30.01.2015 і мав можливість звернутися до відповідача у 2015 році та дізнатися про наслідки розгляду його рапорту від 16.01.2015.

13. Судом першої інстанції встановлено, що позивач в період з 12.07.2015 по 09.10.2015 знаходився в межах території України, що свідчить про обізнаність позивача про винесення оскаржуваних наказів ще у 2015 році, а тому позивач дізнався або повинен був дізнатися в цей період про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

14. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем пропущено місячний строк для звернення з адміністративним позовом до суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду.

15. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу.

16. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї

17. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, та направити справу на до суду першої інстанції для продовження розгляду.

18. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що відповідач був зобов`язаний ознайомити позивача із наказами від 27.02.2015 року № 250 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності деяких працівників Лугинського Р.В. » та від 26.03.2015 року № 77 о/с «По особовому складу» під підпис.

19. Скаржник посилається на те, що якби працівниками РВ УМВС та УМВС при виконанні службових обов`язків були дотримані вимоги законодавства України, позивач мав би можливість ознайомитися з оскаржуваними наказами, мав би можливість дізнатися про порушення своїх прав та законних інтересів ще в лютому - березні 2015 року та мав би можливість оскаржити всі протиправні та незаконні дії, а також накази відповідача в порядку та у терміни, визначені законодавством та нормами КАС України.

20. У заперечені на касаційну скаргу Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

21. 14 червня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду.

22. Ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року.

23. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 14.06.2019 року визначено новий склад суду: суддя-доповідач Жук А.В., судді Мартинюк Н.М., Мельник - Томенко Ж.М.

24. Ухвалою судді Верховного Суду дану адміністративну справу призначено до попереднього касаційного розгляду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

25. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

25.1. Стаття 99. Строк звернення до адміністративного суду/

25.2. Частина 1. Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

25.3. Частина 2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб`єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

25.4. Частина 3. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

25.5. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

25.6. Стаття 100. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду

1. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що поставляється ухвала.

2. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

26. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції після 15 грудня 2017 року).

26.1. Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

26.2. Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

26.3. За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

26.4. Відповідно до положень ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

26.5. Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

27. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

27.1. Відповідно до п. 21 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

27.2. За правилами п. 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

28. Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.11.2010 № 550 (чинного на час виникнення спірних правовідносин у 2015 році).

28.1. Відповідно до пункту 10.8. режим роботи дільничного інспектора міліції визначається залежно від стану оперативної обстановки на дільниці. Тривалість робочого часу та відпочинку визначається Законом України "Про міліцію", законодавством про працю і Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.91 N 114.

28.2. Згідно пункту 10.9. протягом усього робочого дня дільничний інспектор зобов`язаний у встановленому начальником міськрайоргану внутрішніх справ або начальником міліції громадської безпеки порядку підтримувати зв`язок з черговим по міськрайоргану внутрішніх справ і своїм безпосереднім керівником.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

30. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

31. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спір у цій справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби. Відповідно до положень ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

33. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами по справі позивач подав рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ у січні 2015 року під час перебування у відпустці та на час її закінчення на службу не з`явився, чим порушив вимоги п. 68 Положення № 114 щодо порядку та строків проходження процедури звільнення з органів внутрішніх справ. За захистом своїх прав позивач звернувся до суду лише у 2018 році.

34. Колегія суддів зазначає, що позивач як працівник правоохоронних органів був обізнаний з особливостями законодавчого регулювання щодо порядку звільнення з служби в органах внутрішніх справ, зокрема щодо вимог, визначених у п. 68 Положення № 114 та правових наслідків невиходу на службу без поважних причин.

35. Враховуючи наведене, посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що йому стало відомо про оскаржувані накази відповідача лише у квітні 2018 року колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що позивач був ознайомлений з особливостями проходження служби у відповідача та вимогами щодо строків та порядку звільнення з служби згідно п. 68 Положення № 114, згідно якого особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не вийшов на роботу з відпустки 31.01.2015 року та звільнений відповідачем за порушення дисципліни.

36. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, перебуваючи в основній відпустці направив 28.01.2015 року через поштове відділення "Ємільчино-1" Ємильчинського району Житомирської області на адресу відповідача рапорт від 16.01.2015 з проханням звільнити його з 30.01.2015 з посади дільничного інспектора міліції Лугинського УМВС України в Житомирській області. Разом з тим, згідно повідомлення Державної прикордонної служби Позивач в період з 16.01.2015року по 12.07.2015 року позивач знаходився за межами території України, а тому фізично не мав можливості вчинити такі дії.

37. Колегія суддів зазначає, що листом відповідача від 07.04.2015року за вих. №876 позивача повідомлено про результати службової перевірки та винесення оскаржуваних наказів від 27.02.2015 року та від 26.03.2015 року.

38. Оскільки в матеріалах справи наявні відомості щодо перебування позивача на території України в період з 12.07.2015 року по 09.10.2015 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач міг і повинен був дізнатися про прийняття оскаржуваних наказів відповідача стосовно нього у 2015 році.

39. З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачем подано позовну заяву з пропуском строку на оскарження.

40. Суд касаційної інстанції вважає, що строк на звернення до адміністративного суду у цій справі попущено за відсутності поважних причин, що обумовлює правові наслідки, визначені у ч. 3 ст. 123 КАС України, оскільки оскаржувані накази відповідача прийнято у 2015 році, а позивач звернувся до суду лише у вересні 2018 року поза межами строків, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України.

41. Доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав вважати висновки судів помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

42. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

43. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

44. Частиною третьою статті 343 КАС України передбачено, що під час попереднього розгляду справи суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

45. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій постановлено законні і обґрунтовані судові рішення, які ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

46. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого2019 року та на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. В. Жук

Судді Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко