Справа № 718/2518/19
Суддя: Мізюк В. М.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №718/2518/19
Провадження №2-а/718/28/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М. секретаря - Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2, 2 батальйону УПП в Чернівецькій області сержанта поліції Василишина Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати постанову відповідача серія ЕАВ № 1460223 від 27.08.2019 року відносно нього у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачем ОСОБА_3 27.08.2019 року винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП на накладено стягнення у виді штрафу, відповідно до змісту якої, він 27.08.2019 року о 10:45 год., керуючи автомобілем «HYUNDAI IX 35» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимогу горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 чим порушив п.8.5.1 ПДР України-порушення вимог горизонтальної розмітки та ч.1 ст.122 КУпАП.

Вважає постанову незаконною, оскільки винесена з порушенням вимог ст.ст. 9, 245, 247, 251, 258, 268, 276, 278, 279, 280, 283 КУпАП, просив скасувати зазначену постанову.

Позивач ОСОБА_2 подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак, 16.10.2019 через канцелярію суду від УПП ДПП надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки постанова є обґрунтованою, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством, а доводи позивач є необґрунтованими та безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що відносно ОСОБА_1 , 27.08.2019 року поліцейським роти № 2, 2 батальйону УПП в Чернівецькій області сержантом поліції Василишиним Д.М. винесено постанову серії ЕАВ № 1460223 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Відповідно до змісту вказаної постанови ОСОБА_2 27.08.2019 року о 10:45год. керуючи автомобілем «HYUNDAI IX 35» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимогу горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 чим порушив п.8.5.1 ПДР України-порушення вимог горизонтальної розмітки та ч.1 ст.122 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП настає у разі, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Згідно п.8.5.1 ПДР дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема передбачені частиною першою, другою, третьою і п`ятою статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем в порушення вимог ст.72 КАС України не надано жодних письмових доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Окрім того, посилання відповідача в оскаржувані постанові на порушення позивачем п.8.5.1. ПДР є безпідставним.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги являються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог ст.72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, ст.ст. 9, 129 Конституції України ст.ст. 9, 251, 256, 280, 289 КУпАП, керуючись ст.ст.77, 242, 244, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1460223 від 27.08.2019 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Мізюк В.М.