Справа № 420/5605/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5605/19
УХВАЛА
23 жовтня 2019 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа на стороні відповідача Приватне підприємство «Виноградний», про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До суду 24.09.019 року з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації», третя особа на стороні відповідача Приватне підприємство «Виноградний» про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 30.09.2019 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків позову, який не відповідав вимогам 160,161 КАС України.
Відповідно до ст.160 КАС України у позові повинно бути зазначено зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Проте позивач зазначивши у якості відповідача КП «Юридичний департамент реєстрації» викладає позовні вимоги також безпосередньо до державного реєстратора Кротової С.О., процесуальний статус якого не визначений. Крім того, з урахуванням змісту позову та додатних до нього документів позивачу необхідно було визначитись з належним способом захисту своїх прав.
Позивач подав позов до Державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа на стороні відповідача Приватне підприємство «Виноградний», в якому позивач просив:
- визнати протиправними дії державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротової С.О. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права оренди №47599591 від 03.07.2019 року;
Таким чином, позивач у якості відповідача зазначив державного реєстратора, до якого пред`явлені дві вимоги, у той же час залишивши вимогу до КП «Юридичний департамент реєстрації» не зазначив його процесуального статусу у якості відповідача, не надав копію позову з додатками.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.08.2003 року Біляївською районною державною адміністрацією видано ОСОБА_2 Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,2421 серії Р1 №481460, та зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за №270.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , померла, у зв`язку із чим, право власності на земельну ділянку перейшло її чоловіку ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1929.
Позивач також зазначив, що 20.03.2004 року між ПП «Виноградне» та ОСОБА_2 укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки. Відповідно до умов Договору, а саме пунктів 2.1., та 2.4., цей Договір укладено строком на 10 років. По закінченню строку дії Договору, Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю орендовану земельну ділянку.
Позивач вказує, що будь-яких інших умов, зокрема, що стосувалися б автоматичного продовження дії Договору, Договір не містить. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що ПП «Виноградний», у разі не переукладання Договору оренди земельної ділянки, зобов`язаний був повернути орендовану земельну ділянку 20 березня 2014 року.
Так, ОСОБА_1 , після прийняття в спадщину вищезазначеної земельної ділянки було направлено лист до ПП «Виноградний» від 15.12.2016 року, у якому зазначалось, що ОСОБА_1 не має бажання укладати угоду з ПП «Виноградне» про продовження оренди земельної ділянки, та бажає власно господарювати на ній. На підставі цього, ОСОБА_1 просив ПП «Виноградне» повернути належну ОСОБА_1 земельну ділянку.
Позивач також зазначає, що у серпні 2019 року, йому стало відомо, що у Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку з`явився запис №32227318 про право оренди землі за Приватним підприємством «Виноградне» від 01.07.2019 року.
Але він договору оренди земельної ділянки з ПП «Виноградне» ніколи не укладав, та фактично без його відома було здійснено розпорядження належною йому земельною ділянкою.
Крім того відповідно до положень ст.31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку має протягом місяця з моменту державної реєстрації свого права повідомити орендаря в порядку, визначеному ст.148-1 ЗКУ» В реєстрі судових рішень зазначено, що рішення суду від 05.04.2017 року набрало законної сили 18.04.2017 року.
В ході судового засідання позивачем не надано суду доказів повідомлення відповідача про зміну власника та намір самостійно обробляти спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим безпідставними є доводи позивача про самовільне зайняття земельної ділянки.
Враховуючи встановлені судовим рішенням обставини позивачу в ухвалі суду від 30.09.2019 року про залишення позову без руху було запропоновано визначитись з належним способом захисту своїх прав, з огляду на те, що Верховний Суд у своїх рішеннях зазначав, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.
Проте позивач вважає, що саме бездіяльність державного реєстратора призвела до прийняття незаконного на його думку рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку. Бездіяльність державного реєстратора Кротової С.О. на думку позивача полягала у тому, що вона не перевірила того факту, що на момент проведення державної реєстрації власником земельної ділянки був ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , яка виступала стороною в договорі оренди, не було перевірено державним реєстратором також того, чи виконувало ПП «Виноградний» умови договору оренди, раніше укладеного з попереднім власником земельної ділянки, зокрема, чи сплачувало ПП «Виноградний» орендну плату, та чи користувалось фактично орендованою земельною ділянкою.
Суд вважає, що вказані доводи позивача з урахуванням положень Закону України «Про оренду землі», свідчать про наявність між позивачем як власником земельної ділянки, та ПП «Виноградний» як орендарем вказаної земельної ділянки спору о праві, правомірності продовження користування орендарем земельною ділянкою при зміні власника, та питань розірвання договору оренди, повернення земельної ділянки власнику за його вимогою.
Пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Вивчивши позов та надані до нього докази, суд дійшов висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а доводи позивача спростовуються наступним.
Згідно з п. 1, п.2 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа-переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України)
Таким чином, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору. Наявність у суб`єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб`єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов`язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.
Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1 ч.1 ст.19 КАС України).
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч.3 ст.19 КАС України).
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Статтею 158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються, зокрема, судами.
Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних та земельних правовідносин.
Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкриття провадження у справі та роз`яснити позивачу, що його спірні правовідносини повинні вирішуватися у порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись ст.170 КАС України,-
У Х В А Л И В:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа на стороні відповідача Приватне підприємство «Виноградний», про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Адміністративний позов з додатками повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що його позов повинен розглядатися у порядку цивільно-процесуального судочинства.
Ухвала суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва