Справа № 816/7190/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 жовтня 2019 року
Київ
справа №816/7190/13-а
адміністративне провадження №К/9901/3415/18; К/9901/3417/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Державної фінансової інспекції в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 (суддя Бойко С.С.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 (судді: Шевцова Н.В. (головуючий), Макаренко Я.М., Мінаєва О.М.) у справі №816/7190/13-а за позовом Державної фінансової інспекції в Полтавській області до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Державна фінансова інспекція в Полтавській області (далі позивач, контролюючий орган, ДФІ в Полтавській області) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), з урахуванням уточнень, про зобов`язання виконати пункти 1, 3, 4, 8, 9 та частково п. 2 вимоги від 28.08.2013 № 01-14/1572 про усунення виявлених ревізією порушень.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється виконати вимогу від 28.08.2013 № 01-14/1572 про усунення виявлених ревізією порушень.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015, позов задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виконати пункти 2 та 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Полтавській області про усунення виявлених порушень від 28.08.2013 № 01-14/1572, а саме:
- відобразити в обліку заборгованість перед державним бюджетом та перерахувати до нього кошти в сумі 73 779,12 грн, кошти за надані Міністерством оборони та КЕВ м.Полтави послуги по харчуванню хворих та комунальні послуги за час їх перебування на лікуванні у військовому госпіталі;
- відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 8293,96 грн.за ДФ МО України щодо здійснення надлишкового перерахування коштів спеціального фонду від господарської діяльності військової частини. Забезпечити вжиття заходів щодо усунення вказаного порушення.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. Суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, в частині задоволених вимог про зобов`язання відповідача виконати пункт 2 вимоги щодо відображення в обліку заборгованості перед державним бюджетом та перерахування до нього коштів в сумі 73 779,12 грн, які надійшли за послуги по харчуванню хворих та комунальні послуги за час їх перебування на лікуванні у військовому госпіталі, виходили з наявності судового рішення, яким підтверджено правомірність пункту 2 вимоги Полтавської МДФІ Державної фінансової інспекції у Полтавській області "Про усунення порушень" від 28.08.2013 № 01-14/1572 в зазначеній частині.
Щодо задоволених вимог в частині зобов`язання позивача відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 8293,96 грн за ДФ МО України щодо здійснення надлишкового перерахування коштів спеціального фонду від господарської діяльності військової частини та забезпечити вжиття заходів щодо усунення вказаного порушення, суди виходили з того, що фактично позивач не заперечував про наявність вказаних порушень та не надав доказів вжиття заходів щодо їх усунення, а відтак вимога контролюючого органу в цій частині є цілком обґрунтованою.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача виконати пункти 1, 4, 8, 9 вимоги від 28.08.2013 № 01-14/1572 про усунення виявлених ревізією порушень, суди виходили з добровільного виконання відповідачем пункту 1 вимоги та скасування в судовому порядку пунктів 4, 8, 9 вимоги у зв`язку з їх протиправністю.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Військова частина НОМЕР_1 також не погодилась із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Полтавською міжрайонною державною фінансовою інспекцією в Полтавській області відповідно до п. 2.18 Плану контрольно - ревізійної роботи державної фінансової інспекції України на ІІ квартал 2013 року, ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 04.07.2013, доведеної листом прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України від 05.07.2013 № 17-1387 вих. 13, листа прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України від 25.07.2013 № 17-1531 вих. 13 та на підставі направлення від 24.05.2013 № 190 проведено планову виїзну ревізію окремих питань та фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 з 01.01.2011 по завершений місяць 2013 року.
За результатами ревізії складено акт № 01-21/158 від 02.08.2013, який підписано з запереченнями та було отримано командиром військової частини НОМЕР_1 .
На підставі вищевказаного акту ревізії на адресу відповідача було направлено вимогу від 29.08.2013 № 01-14/1572 "Про усунення порушень". Вимогою встановлено термін подання інформації про виконання вимоги до 21.10.2013.
Оскільки станом на момент подання позову інформації про повне усунення порушень від Військової частини НОМЕР_1 до Державної фінансової інспекції в Полтавській області не встановлено, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача виконати пункти 1, 3, 4, 8, 9 та частково п. 2 вимоги від 28.08.2013 № 01-14/1572 про усунення виявлених ревізією порушень.
Судами також встановлено, що відповідач не погоджуючись з пунктами 4, 8, 9 та частково пунктом 2 вказаної вимоги звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про визнання їх неправомірними та скасування.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2014 у справі №816/7403/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014, позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 задоволено частково визнано протиправними та скасовано пункти 4, 8, 9 вимоги Полтавської МДФІ Державної фінансової інспекції у Полтавській області "Про усунення порушень" від 28.08.2013 №01-14/1572. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено, а отже вказаною постановою підтверджено правомірність пункту 2 вимоги Полтавської МДФІ Державної фінансової інспекції у Полтавській області "Про усунення порушень" від 28.08.2013 № 01-14/1572 в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 забезпечити відображення в обліку заборгованості перед бюджетом та перерахування коштів за надані Міністерством оборони України та КВЕК м. Полтави послуги по харчуванню хворих та комунальні послуги за час їх перебування на лікуванні у військовому госпіталі на загальну суму 73 779,26 грн.
Також, судами встановлено, що підставою для висновків позивача про порушення військовою частиною НОМЕР_1 Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 № 242, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №106/8705 від 23.01.2004, слугували висновки зроблені в акті (№ 08-21/102 від 23.03.2009) попередньої планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2007 по 31.01.2009.
Поряд з цим судами також встановлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 у справі № 2а-413910/1670 позовну заяву Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання виконати вимогу від 07 квітня 2009 року за вих. № 16-08-3-14/2080 залишено без розгляду у зв`язку з добровільним виконанням вимоги Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області та відкликанням позовної зави.
Також судами встановлено, що фактично позивачем в ході списання коштів з рахунків військової частини, в тому числі щодо спрямування коштів на рахунок забезпечуючого фінансового органу до ДФ МО України здійснено надлишкове перерахування коштів спеціального фонду від господарської діяльності військової частини в загальній сумі 8293,96 грн.
Військова частина НОМЕР_1 не заперечує наявність порушення щодо надлишкового перерахування коштів, проте зазначає про неможливість скоригувати стан розрахунків шляхом відображення дебіторської заборгованості в сумі 8293,96 грн за ДФ МО України щодо здійснення надлишкового перерахування коштів спеціального фонду від господарської діяльності військової частини. Разом з тим, доказів вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень надано не було.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги контролюючий орган вказує на неврахування судами попередніх інстанцій доводів щодо порушення відповідачем вимог законодавства, цитує нормативно правові акти, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, проте в чому саме полягає неправильне застосування судами норм права скаржник не вказує, фактично касаційна скарга є ідентичною апеляційній скарзі та зводиться до вимог переоцінки встановлених обставин справи.
9. Відповідач у доводах касаційної скарги вказує на те, що Військова частина НОМЕР_1 вважає помилковими п. 2 вимоги щодо зобов`язання відобразити в обліку заборгованість перед державним бюджетом та перерахувати до нього кошти в сумі 73 779,12 грн, які надійшли за надані Міністерством оборони та КЕВ м. Полтави послуги по харчуванню хворих та комунальні послуги за час їх перебування на лікуванні у військовому госпіталі, а також п. 3 вимоги, яким зобов`язано відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 8293,96 грн за ДФ МО України щодо здійснення надлишкового перерахування коштів спеціального фонду від господарської діяльності військової частини та вказує, що вказані вимоги виконати не може.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин):
10.1. Частина перша статті 72.
Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
10.2. Частина п`ята статті 254.
Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.
10.3. Стаття 255.
Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.
11. Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
11.1. Пункти 7, 10, 13 статті 10.
Органу державного фінансового контролю надається право:
- пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;
- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;
- при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
11.2. Частина друга статті 15.
Законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
12. Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
12.1. Пункт 4.
Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема:
- вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства.
- звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
12.1. Пункт 6.
Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку:
- установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства;
- при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Постанова, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, а встановлені в ній обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.
14. Орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
15. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання.
16. Правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Звернення контролюючого органу до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення підконтрольними установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.
Збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
17. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
18. Враховуючи вищезазначені норми процесуального права, а також встановлені обставини в адміністративній справі №816/7403/13-а, зокрема в якій визнано протиправними та скасовано пункти 4, 8, 9 вимоги від 28.08.2013 №01-14/1572 , колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Державної фінансової інспекції в Полтавській області в цій частині.
Відсутні підстави також і для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання позивача виконати пункт 1 вимоги від 28.08.2013 №01-14/1572 (підставою для якого слугували висновки зроблені в акті (№ 08-21/102 від 23.03.2009) попередньої планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2007 по 31.01.2009), з огляду на те, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 у справі № 2а-413910/1670 позовну заяву Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання виконати вимогу від 07 квітня 2009 року за вих. № 16-08-3-14/2080 залишено без розгляду у зв`язку з добровільним виконанням вимоги Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області та відкликанням позовної зави.
19. Колегія суддів погоджується також і з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позовної вимоги контролюючого органу в частині зобов`язання відповідача виконати пункт 2 вимоги від 28.08.2013 № 01-14/1572 щодо відображення в обліку заборгованості перед державним бюджетом та перерахування до нього коштів в сумі 73 779,12 грн, з огляду на підтвердження правомірності вказаного пункту вимоги судовим рішенням у справі №816/7403/13-а.
20. Відносно задоволених вимог в частині зобов`язання відповідача виконати пункт 2 вимоги від 28.08.2013 № 01-14/1572 та відобразити в обліку дебіторську заборгованість в сумі 8293,96 грн за ДФ МО України щодо здійснення надлишкового перерахування коштів спеціального фонду від господарської діяльності військової частини та забезпечити вжиття заходів щодо усунення вказаного порушення, суди обґрунтовано виходили з того, що під час розгляду справи були досліджені правовідносини та встановлено наявність порушень Військовою частиною НОМЕР_1 здійснення надлишкового перерахування коштів, наявність таких порушень фактично не заперечував і відповідач, в тому числі і в касаційній скарзі. Судами також враховано те, що будь яких доказів вжиття заходів щодо усунення наявних порушень відповідачем надано не було, як не наведено і належних доводів та надано доказів щодо неможливості усунення вказаних недоліків.
21. Відносно позиції, що висловлена Верховним Судом України, зокрема у справі №21-462а14, на яку посилається Військова частина НОМЕР_1 в касаційній скарзі та просить її врахувати при розгляді справи, то постановою у вказаній справі визначено, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє саме суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не суд, що розглядає позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Прийняте рішення у цій справі відповідає вказаній позиції.
22. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом та Військовою частиною НОМЕР_1 в позовній заяві, запереченні, апеляційних та касаційних скаргах, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржниками доводи в касаційних скаргах щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
23. Переглянувши судові рішення в межах касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Державної фінансової інспекції в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 слід залишити без задоволення.
24. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
25. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Державної фінансової інспекції в Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 у справі № 816/7190/13-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду