Справа № 1440/2291/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2291/18

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 08.06.2018р. №512 «Про встановлення побудинкових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві».

Позивач вважає, що спірне рішення прийнято без дотримання вимог законодавства, а тому воно порушує його права та законні інтереси, як співвласника багатоквартирного будинку, а також права як споживача, згідно ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.12.2018р. у задоволенні позову відмовлено з підстав того, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без порушення прав позивача.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.06.2018р. №512 «Про встановлення побудинкових тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві» встановлено структуру тарифу, періодичність та строки надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві (додається); побудинкові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві відповідно до поверховості та технічного оснащення будинків (будинки з ліфтами, будинки 3-5-поверхові, будинки 1-2-поверхові), з урахуванням 5% рентабельності та діючої на підприємстві системи оподаткування); власники/орендарі нежитлових приміщень у житлових будинках компенсують житлово-експлуатаційним підприємствам експлуатаційні витрати за договором відповідно до фактичного переліку послуг з урахуванням 50% рентабельності та діючого на підприємстві податку; відповідальність за достовірність поданих технічних характеристик будинків, споруд та розмірів прибудинкових територій несуть керівники підприємств - виконавців послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Миколаєві. /а.с.11-12/

Не погоджуючись з прийняттям вищезазначеного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.5,11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування набирають чинності з дня офіційного оприлюднення. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.06.2018р. №512 було оприлюднено на офіційному сайті Миколаївської міської ради, а також рішення було опубліковано в засобах масової інформації в газеті «Вечерний Николаев » від 21.06.2018 року. /т.1 а.с.52-54/

Отже, оскаржуване позивачем рішення було офіційно оприлюднено та набрало чинності.

Згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно пп.2 п. «а» ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власне (самоврядне) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Приписами п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Тобто, як вбачається з приписів законодавства до повноважень відповідача належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання) на підставі розрахунків здійснених виконавцями/виробниками таких послуг.

Оскільки, здійснення розрахунків економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг покладено саме на виконавців/виробників таких послуг, а тому і відповідальність за таке обґрунтування несуть саме виконавці/виробники таких послуг.

Відповідач, як орган місцевого самоврядування зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та не може виходити за межи наданих йому повноважень.

При цьому, позивачем не доведено наявності протиправності оскаржуваного рішення.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних доказів економічної необґрунтованості встановлених тарифів.

Так, надані в позовні заяві та поясненнях під час розгляду справи розрахунки ґрунтуються на власних припущеннях позивача та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, з доводів ОСОБА_1 не вбачається, в чому саме полягає дискримінація між п.2 та п.3 оскаржуваного рішення при встановленні тарифів для мешканців багатоквартирних будинків та власників нежитлових приміщень, а також не надано доказів порушення оскаржуваним рішенням його законних прав, свобод та інтересів.

Так, статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.8 ч.1 ст.4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Підпунктом 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно вимог ч.2 ст.2 КАС України при розгляді цієї справи повинен перевірити, чи прийняті рішення та вчинені дії: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач пояснив, що він є приватним підприємцем та в майбутньому спірне рішення буде порушувати його права та обов`язки.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що він є співвласником будь-якого будинку, тобто відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є власником квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, тим самим встановлено, що прийняття оскаржуваного рішення не порушує прав та законних інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновки щодо відсутності порушених прав позивача оскарженим рішенням.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.