Справа № 160/7532/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/7532/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року (головуючий суддя - Златін С.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22.07.2019 року ВП № 54288227 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019 року ВП № 59614216.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що спірні постанови є безпідставними та підлягають скасуванню, з огляду на те, що стягнення заборгованості відбулося без участі державного виконавця, внаслідок позасудового врегулювання, а не на підставі виконавчого напису №20929 від 29.11.2016 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі №160/7532/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю (а.с. 115-118).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 127-135).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, які свідчать про те, що Відповідачем вчинялись дії з примусового виконання рішення з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, рішення суду першої інстанції залишити в силі (а.с. 151-163).

В обґрунтування відзиву, зазначено, зокрема про те, що з моменту відкриття виконавчого провадження (13.07.2017 року) Відповідачем не вчинено жодних дій спрямованих на оцінку арештованого майна, його продаж, тощо, що свідчить про нездійснення останнім виконавчих дій по фактичному стягненню з боржника сум коштів на користь стягувача, та, як наслідок, про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору.

15 жовтня 2019 року за вх. №33514/19 на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про перенесення судового засідання, з огляду на залучення до участі представника Відповідача у судовому засіданні по справі №202/2378/19, яке відбудеться 16.10.2019 року об 11 годині 00 хвилин в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Порадившись на місці, колегія суддів, з урахуванням думки представників Позивача, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку з ненаданням Відповідачем доказів залучення до участі його представника у судовому засіданні по справі №202/2378/19.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не сповістив.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки представників Позивача, ухвалила розглянути справу без участі представника Відповідача.

В судовому засіданні представники Позивача, кожен окремо, проти вимог апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши пояснення представників Позивача, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 липня 2017 року до Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від ПАТ «Альфа-Банк» (далі - Стягувач) надійшла заява про відкриття виконавчого провадження та проведення передбачених законом дій по примусовому виконанню виконавчого документу №20929, виданого 29.11.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 117 801,99 дол. США на користь ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 49)

13 липня 2017 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №20929, виданого 29.11.2016 року (а.с. 53-54).

13 липня 2017 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. прийнято постанову про арешт майна боржника (а.с. 55-56).

30 листопада 2018 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 61-62).

25 червня 2019 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. прийнято постанову про арешт коштів боржника (а.с. 72-73).

19 липня 2019 року Позивачем подано заяву про закриття виконавчого провадження на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 75-76).

22 липня 2019 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кисельовим Б.В. прийнято:

- постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №20929, виданого 29.11.2016 року, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 89-90).

- постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 305931,77 грн. (а.с. 91-92).

- постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №54288227, виданої 22.07.2019 року (а.с. 96-97).

Оскарження правомірності прийнятих суб`єктом владних повноважень постанов від 22.07.2019 року про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів, є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 5 статті ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено те, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм випливає те, що підставою для стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є вжиття заходів органами державної виконавчої служби з примусового виконання рішення з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, у тому числі передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції у своєму рішенні встановив, що державний виконавець вчиняв дії спрямовані на виконання виконавчого документу, зокрема: наклав арешт на майно позивача та сформував платіжне доручення до банку позивача.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов, при цьому, помилкового висновку про те, що оскільки Відповідач не здійснив дій, наслідком яких було б фактичне стягнення суми заборгованості з боржника на користь стягувача у сумі 117801,99 дол. США, то постанова про стягнення з Позивача виконавчого збору є неправомірною, так як Законом України «Про виконавче провадження» не визначено фактичне виконання виконавчого документу як обов`язкову передумову для стягнення виконавчого збору.

Зазначені обставини свідчать про те, що, в даному випадку, державний виконавець мав законні підстави для стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягала примусовому стягненню, а саме: 305 931,77 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що додані Відповідачем до апеляційної скарги докази (а.с. 130-134), до розгляду не приймаються, оскільки останній не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів звертає увагу і на те, що матеріали справи не містять доказів стягнення з Позивача частини суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про необґрунтованість доводів Позивача про подвійне стягнення з останнього суми виконавчого збору у розмірі 1551,97 грн.

Підсумовуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність спірних постанов від 22.07.2019 року про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №54288227, виданої 22.07.2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі №160/7532/19 - скасувати.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова