Справа № 620/1843/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1843/19
У Х В А Л А

16 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Костюк Л.О. та суддів Бужак Н.П., Мельничука В.П., перевіривши матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції від 12 серпня 2019 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Ухвалою судді Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано апелянту строк терміном десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом приведення її у відповідність вимогам п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України, відповідно до якої до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
За розрахунками наведеними в ухвалі, сума судового збору становить 1 152, 60 грн.
До суду вх. № 37320 від 15.10.2019 р. від апелянта надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною організацією, підпорядкована Міністерству оборони України, і як розпорядник бюджетних коштів, провадить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом Міністерства оборони України. Тому у строки, визначені ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху від 25.09.2019 р., апелянтом не може бути виконано вимоги ухвали з огляду на відсутність фінансування.
У зазначеній вище заяві викладено вимоги щодо відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті.
Заява апелянта обґрунтована тим, що він є державною установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Ознайомившись із заявою про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати і єдиною визначальною підставою для правильного вирішення цього питання є майновий стан сторони.
При цьому слід враховувати, що важкий майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.
Таким чином, для застосування судом положень ч. 1 ст. 133 КАС України повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).
У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.
З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень тощо не є підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.
В той же час, посилання апелянта на Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною організацією, підпорядкована Міністерству оборони України, і як розпорядник бюджетних коштів, провадить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом Міністерства оборони України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у разі прийняття рішення про відстрочення сплати судового збору, суд вирішує питання щодо безспірного стягнення несплаченого судового збору із рахунків відповідача під час ухвалення рішення.
Отже, доводи апелянта щодо необхідності відстрочення сплати судового збору та неспроможності сплатити судовий збір не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 73, 74 КАС України, доказами, а отже, не є достатньою і необхідною правовою підставою для задоволення поданої ним заяви.
Колегія суддів зазначає, що апелянту надавався строк для сплати судового збору, який колегія суддів вважає достатнім. При цьому при вирішенні питання щодо встановлення такого строку суд повинен виходити зі змісту конкретної дії, яку повинен вчинити апелянт для усунення недоліків, а також обставин, які свідчили б, що такі недоліки можуть бути усунуті.
Апелянтом не зазначено строк протягом якого такі недоліки можуть бути усунуті із наданням відповідних доказів, що податковий орган має намір у найкоротші строки усунути недоліки.
Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення апелянт отримав копію ухвали 01 жовтня 2019 року.
Строк виконання вимог ухвали сплинув 11 жовтня 2019 року.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 16.10.2019 р. апелянтом не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 25.09.2019 р. та не усунуто недоліки апеляційної скарги.
У відповідності до ч. 2 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, що оформлена не відповідно до вимог, встановлених ст. 296 зазначеного Кодексу, застосовуються правила ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких така апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.
З наведеного вище слідує, що апелянтом не виконано вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та не усунуто недоліки апеляційної скарги, а відтак остання підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст. 169, 296, 298, 321, 325, 328-331 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору - відмовити.
Апеляційну Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути апелянту.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук