Справа № 813/1950/16
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м.Київ

справа №813/1950/16

провадження №К/9901/45127/18, К/9901/45128/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В.

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 (головуючий суддя Мікула О.І., судді Курилець А.Р., Кушнерик М.П.)

у справі № 813/1950/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області,

третя особа: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якій просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправною.

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №813/1950/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №813/1950/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Годовицько- Басівської сільської ради, за межами населеного пункту від 14.12.2015;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради, за межами населеного пункту від 30.10.2015.

- задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

5. ОСОБА_1 і Головне управління Держгеокадастру у Львівській області з постановою суду апеляційної інстанції не погодилися, тому звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами.

Головне управління Держгеокадастру у Львівській області просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 у справі №813/1950/16, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі №813/1950/16 залишити без змін.

ОСОБА_1 просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 у справі №813/1950/16 скасувати в частині відмови у зобов`язанні відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою і в цій частині прийняти нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати відповідний дозвіл.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.04.2017 відкрито касаційне провадження у справі №813/1950/16.

У зв`язку з початком роботи Верховного Суду, на виконання п.п. 1, 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України матеріали справи передано до Верховного Суду та розподілено на колегію суддів у складі: головуючого судді Анцупової Т.О., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду головуючого судді Анцупової Т.О., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду, було проведено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Єзерова А.А., суддів Берназюка Я.О., Желєзного І.В.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.10.2015 ОСОБА_1 . звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту.

8. 09.12.2015 сільським головою Годовицько-Басівської сільської ради надано відповідь за №274 Головному управлінні Держгеокадастру у Львівській області про те, що виконавчий комітет Годовицько-Басівської сільської ради не погоджує земельні ділянки громадянам на території Годовицько-Басівської сільської ради в урочищі "Сад" та зазначено, що такі погодження надаються виключно сесією Годовицько-Басівської сільської ради.

9. Листом від 14.12.2015 № Г-240/0-956/25-15 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило позивача про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту, мотивуючи це тим, що відповідно до доручення від 08.10.2014 №37732/0/1-14 Віце-прем`єр-міністра України, рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 № 2/1 та доручення голови Львівської облдержадміністрації від 14.02.2015 №13/0/6-15 при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності необхідно враховувати обов`язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. Годовицько-Басівська сільська рада не надавала погодження щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, тому Головне управління Держгеокадастру у Львівській області відмовило у наданні такого дозволу.

10. Незгода ОСОБА_1 з відмовою відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стала підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

11. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий адміністративний суд керувався тим, що відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 № 37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 № 2/1 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішення щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності було зобов`язане враховувати обов`язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування, а позивач погодження сесією Годовицько-Басівської сільської ради не надав.

12. Також суд першої інстанції виходив з того, що виконання повноважень, які покладені на Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, за своєю правовою природою, є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеної посадової особи та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

13. Львівський апеляційний адміністративний суд з висновками окружного адміністративного суду не погодився і зазначив, що погодження чи непогодження Годовицько-Басівською сільською радою надання відповідного дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування, повинно було бути оформлене у формі рішення, прийнятого на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, а судом апеляційної інстанції встановлено, що таке рішення Годовицько-Басівською сільською радою не приймалося, а в матеріалах справи міститься лише відповідь сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради від 09.12.2015 за №274 Головному управлінні Держгеокадастру у Львівській області про те, що виконавчий комітет Годовицько-Басівської сільської ради не погоджує земельні ділянки громадянам на території Годовицько-Басівської сільської ради в урочищі "Сад" та зазначено, що такі погодження надаються виключно сесією Годовицько-Басівської сільської ради. Тому з врахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийняте не з врахуванням вищенаведених законодавчих правових норм, оскільки відсутнє погодження чи непогодження Годовицько-Басівської сільської ради у формі рішення цієї ради.

14. Суд апеляційної інстанції, з метою належного захисту прав та інтересів позивача, вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради, за межами населеного пункту від 30.10.2015.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

15. У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що без надання висновку Годовицько-Басівської сільської ради Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не могло надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

16. Позивач у касаційній скарзі посилається на те, що належним способом захисту у цій справі буде саме зобов`язання відповідача надати дозвіл, а не повторний розгляд клопотання.

VІ. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зауважити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди повинні перевіряти їх на відповідність того, чи прийняті (вчинені) останні з дотриманням усіх вимог, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

18. Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (по тексту - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".

19. Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі за текстом - Положення) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Підпунктом 31 п. 4 Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

20. Згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, яка була чинна на момент розгляду відповідачем клопотання позивача, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань у межах повноважень територіального органу Держгеокадастру цей орган має видавати відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, волевиявлення Головного управління Держгеокадастру України у Львівській області, наведене у листі від 14.12.2015 № Г-240/0-956/25-15, мало бути оформлено наказом.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність.

21. За змістом ч. 1 - 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У ст. 121 ЗК передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п. "б" ч. 1), для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара (п. "в" ч. 1).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

22. Верховний Суд акцентує увагу на тому, що ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

23. Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Зі змісту ч. 6 ст. 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

24. Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

25. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

26. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

27. Верховний Суд зазначає, що основним питанням, яке постало перед судами попередніх інстанцій була перевірка та надання оцінки підставам відмови у наданні позивачам дозволу на розробку проектів землеустрою.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для відмови відповідачем визначено те, що відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 № 37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішення щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності було зобов`язане враховувати обов`язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

В свою чергу, 09.12.2015 Сільським головою Годовицько-Басівської сільської ради надано відповідь за №274 Головному управлінні Держгеокадастру у Львівській області про те, що виконавчий комітет Годовицько-Басівської сільської ради не погоджує земельні ділянки громадянам на території Годовицько-Басівської сільської ради в урочищі «Сад». Окрім того, такі погодження надаються виключно сесією Годовицько-Басівської сільської ради.

28. Відповідно до п. 2.3 рішення від 14.10.2014 № 2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Єдині підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності визначено Земельним кодексом України, а саме ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що зміст норм ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України не передбачає складення жодних переліків земельних ділянок для цілей надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки і не визначає включення земельної ділянки до відповідного переліку, як передумови для надання такого дозволу.

З приводу доручення Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, суд першої інстанції також, вірно зазначає, що воно не є джерелом права, має рекомендаційний характер, а тому повинно застосовувались з обов`язковим врахуванням вимог ст.ст 118 та 123 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №825/1602/17.

29. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог визнання про протиправним та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради, за межами населеного пункту від 14.12.2015.

Посилання апеляційного адміністративного суду на необхідність оформлення у вигляді рішення погодження або непогодження Годовицько-Басівською сільською радою надання відповідного дозволу на розроблення документації із землеустрою є помилковим. Проте таке посилання не призвело до прийняття невірного рішення у справі.

30. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, слід виходити з такого.

Верховний Суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

31. Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

32. Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

33. Зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

34. Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

35. Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018 у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Вищезазначеним спростовуються доводи касаційної скарги позивача.

36. У цій справі сукупність цих підстав не була підтверджена належним чином у судах попередніх інстанцій, тому висновок апеляційного адміністративного суду про зобов`язання відповідача саме повторно розглянути клопотання позивача є належним способом захисту порушеного права у цьому випадку.

37. Доводи касаційних скарг досліджувались судами попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, наданих суду першої інстанції.

38. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

39. Таким чином, оскільки при ухваленні постанови суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області без задоволення, а судового рішення апеляційної інстанцій - без змін.

40. Оскільки Верховний Суд залишає без змін постанову апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 у справі № 813/1950/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя І.В. Желєзний