Справа № 280/3549/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 280/3549/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач 1 або Правобережне ОУПФУ м.Запоріжжя) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2 або ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови позивачу в здійсненні перерахунку розміру призначеної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 27 та ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у встановленні підвищення розміру призначеної позивачу пенсії за віком згідно з ч. 3 ст. 29 цього Закону, а також в призначенні та виплаті грошової допомоги згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень даного Закону; зобов`язати відповідача 1 провести перерахунок та виплату встановленої позивачу пенсії за віком з 01.07.2019, відповідно до положень ст. 27 та ч. 2 ст. 40, а також ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, починаючи з 10.06.2019, та із встановленням підвищення розміру призначеної позивачу пенсії за віком в розмірі 20 відсотків, а також виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій позивача (обчислених згідно зі ст. 27 та ч. 2 ст. 40 цього Закону) відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, просить звернути судове рішення до негайного виконання, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, стягнути солідарно з відповідачів на її користь судовий збір за подання цього позову.

Ухвалою від 25.07.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

02.08.2019 від позивача до суду надійшли заява на усунення недоліків позову, заява щодо судових витрат та заява щодо адреси для листування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як працівнику охорони здоров`я (працювала на посаді палатної медсестри Запорізької центральної районної лікарні) управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя 15.09.2009 призначено пенсію за вислугу 25 років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту й посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Через три дні після виходу на пенсію позивач знову влаштувалась на роботу за спеціальністю, де продовжує працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Після досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Правобережного ОУПФУ м.Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком, а в подальшому з заявами про перерахунок розміру призначеної їй пенсії за віком згідно з нормами чинного законодавства, тобто відповідно до положень статей 27, 29 та 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими розмір пенсії за віком повинен обчислюватися з урахуванням заробітної плати застрахованої особи, яка у свою чергу обчислюється з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також про нарахування їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте в задоволенні заяв позивачу було відмовлено.

Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/3549/19, судове засідання призначено на 03.09.2019 без виклику сторін.

Відповідач 2 позов не визнав, надав суду відзив (вх.№34452 від 20.08.2019), в якому зазначив, що з 15.09.2009 позивачу було призначено пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я. Після призначення пенсії позивач продовжила працювати за спеціальністю, у зв`язку з чим виплата пенсії з 18.09.2009 була припинена. 10.06.2019, у зв`язку з досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 звернулась до Правобережного ОУПФУ м.Запоріжжя із заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Проте пенсійний орган вважає, що звертаючись у 2009 до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач використала право первинного призначення пенсії. Тому, на підставі її особистої заяви від 10.06.2019 органом Пенсійного фонду було застосовано норму ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з зазначеної дати переведено на пенсію за віком. Зазначає, що чинне законодавство України взагалі не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу. Будь-який перехід з одного виду пенсії на інший після первинного призначення може бути здійснений лише як переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того зазначає, що підвищення за більш пізній вихід на пенсію встановлюється лише за умови, що до призначення пенсії за віком їй не призначалася будь-яка пенсія. Оскільки позивачу вже призначалась пенсія за вислугу років, то дія норми ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на ОСОБА_1 не розповсюджується. Також позивач досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на отримання пенсії за віком у неї виникло 08.06.2019, до Правобережного ОУПФУ м.Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком вона звернулась - 10.06.2019, тобто в даному випадку ОСОБА_1 призначено зазначений вид пенсії з встановленого законодавством віку, а не з більш пізнього, як вважає позивач. Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги, то відповідач вважає, що оскільки позивач до призначення пенсії за віком у період з 15.09.2009 по 17.09.2009 отримувала пенсію за вислугу років, то підстав для нарахування та виплати їй грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03.09.2019 від позивача надійшла заява (вх.№36264) про зміну відповідача та уточнення позовних вимог в якій вона просить суд замінити Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, діяльність якого припинена, на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Також всі позовні вимоги, які в позивач заявляла до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, заявляє до його правонаступника - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Також, 03.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№36265) в якій вона спростовує твердження відповідача 2 викладені у відзиві на позовну заяву. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України (а.с.16).

На теперішній час позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області.

З 15.09.2009 позивачу було призначено пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), що підтверджується протоколом №362 від 15.09.2009 (а.с. 60).

Після призначення пенсії позивач продовжила працювати за спеціальністю, у зв`язку з чим виплата пенсії з 18.09.2009 була припинена (призупинена). Копію трудової книжки додано позивачем до позовної заяви (а.с.20-23).

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що право на призначення пенсії за віком мають жінки, які народились з 01.04.1960 по 30.09.1960 при досягненні 59 років та за наявності страхового стажу не менше 26 років.

07.06.2019 позивачу виповнилось 59 років та вона має стаж більше 26 років, що підтверджується витягом з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії (а.с.62).

10.06.2019 позивач звернулась до Правобережного ОУПФУ м.Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с. 61).

З зазначеної дати отримує пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV, що підтверджується рішенням №70 (а.с.62).

В подальшому не погодившись з розміром нарахованої пенсії за віком позивач 26.06.2019 звернулась до Правобережного ОУПФУ м.Запоріжжя з запитом на отримання публічної інформації щодо методики обчислення розміру та складових частин її пенсії (а.с. 24-26).

Листом №1/03-20 від 03.07.2019 позивачу було повідомлено, що на підставі її особистої заяви від 10.06.2019 було застосовано норму ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з зазначеної дати переведено на пенсію за віком. При переведенні розмір пенсії розрахований із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки. На отримання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій за віком та встановлення підвищення згідно ч.3 ст. 29 Закону №1058-IV вона не має права, оскільки їй було призначено пенсію за вислугу років.

Не погодившись з такими діями органів Пенсійного фонду позивач звернулась з даним позовом до суду.

Судом також встановлено, що згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (а.с. 68).

22.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 67)

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є правонаступником Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Згідно з положеннями статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне замінити сторону (відповідача 1) у справі №280/3549/19 з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (вул. Запорізького козацтва, буд. 25а, м. Запоріжжя, 69076; ) на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр.Соборний, 158 б, м.Запоріжя, 69057; ).

Розглядаючи справу по суті суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

З матеріалів справи судом встановлено, що до 10.06.2019 (дата звернення до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії за віком) позивачу була призначена пенсія як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ч.1 ст. Закону №1788-ХІІ. Зазначена пенсія їй була нарахована за 3 дні (з 15.09.2009 по 17.09.2009).

Тобто, до 10.06.2019 за Законом №1058-ІV пенсія за віком позивачу не призначалась.

Станом на 10.06.2019 позивач досягла віку 59 років 0 місяців та 03 днів та мала стаж, достатній для призначення пенсії за віком (а.с. 62).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Тобто, за приписами ст. 26 Закону №1058-ІV позивач набула право на пенсію за віком.

Абзацами 1 та 2 частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Верховним Судом України висловлено правову позицію по справі №133/476/15-а, що викладена у його постанові від 29.11.2016, згідно з якою нормами ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому, якщо особі було призначено пенсію відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при досягненні пенсійного віку така особа виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV слід вважати, що за призначенням такої пенсії особа звертається вперше, і має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший. Отже, показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, а не той, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України підтверджена і Великою Палатою Верховного Суду в аналогічній справі №876/5312/17 (провадження №11-731апп18), що викладена в його постанові від 31.10.2018.

За результатами аналізу положень ч. 1 ст. 9, ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 45, п.п. 2, 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV.

Великою Палатою Верховного Суду визначено, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 14.09.2018 у справі №127/18159/17, від 26.03.2019 у справі №335/13242/16-а(2-а/335/33/2017) та інших.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З наведених правових позицій вбачається, що відсутні правові підстави для застосування ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV у разі зміни виду пенсії за вислугою років, призначеної за Законом №1788-ХІІ, на пенсію за віком, визначену Законом №1058-ІV, оскільки ці нормативно-правові акти визначають різні підстави та порядок призначення пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп x Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Частиною 2 статті 40 встановлено, що Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої необхідно призначити пенсію за віком та здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , то право на отримання пенсії за віком у неї виникло з 08.06.2019. Отже призначення їй пенсії за віком необхідно здійснити з 08.06.2019.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, відповідач при обчисленні пенсії позивача повинні були застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року її звернення за призначенням пенсії, починаючи з 08.06.2019, як це передбачено ч. 2 ст. 40 та ч.1 ст. 45 Закону №1058-ІV.

Отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про застосування підвищення за більш пізній вихід на пенсію суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону №1058-ІV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія (ч.3 ст.29 Закону №1058-ІV).

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, для підвищення пенсії на підставі ч.1 або ч.3 ст. 29 Закону №1058-ІV необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV.

Як встановлено судом позивач народилась 07.06.1960, отже пенсійного віку (59 років) досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком 10.06.2019, а право на отримання пенсії за віком виникло у неї з 08.06.2019, тобто в даному випадку ОСОБА_1 призначено даний вид пенсії з встановленого законодавством віку, а не з більш пізнього.

Позивач до призначення пенсії за віком у період з 15.09.2009 по 17.09.2009 отримувала пенсію за вислугу років. Факт отримання позивачем пенсії за вказаний період у розмірі 77,07 грн. підтверджується довідкою Головного ОУПФУ від 14.08.2019 (а.с. 59).

За таких обставин, коли позивач реалізувала право виходу на пенсію у 2009 році за Законом України «Про пенсійне забезпечення», то її звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2019 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки вона вже отримувала пенсію за вислугу років.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 по справі №336/4385/17 (2-а/336/421/2017) адміністративне провадження №К/9901/2275/18.

З наведених вище підстав суд вважає, що дії відповідача 2 щодо відмови у перерахуванні і виплаті позивачеві пенсії за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону №1058-ІV є правомірними.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви та відповіді на відзив ОСОБА_1 вважає, що має право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, так як вона на момент виникнення права на призначення пенсії за віком не отримувала будь-якого іншого виду пенсії.

Проте, такі доводи позивача є необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно із п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2011 № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 22.02.2018 по справі №310/3774/17.

Так, Верховний суд зазначив, що «синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку №1191 дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».

Оскільки, позивач до призначення пенсії за віком у період з 15.09.2009 по 17.09.2009 отримувала пенсію за вислугу років, то підстав для нарахування та виплати їй грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає. Факт отримання позивачем пенсії за вказаний період у розмірі 77,07 грн. підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області від 14.08.2019 року про розмір нарахованої і фактично отриманої пенсії. Згідно вказаної довідки сума пенсії 77,07 грн. виплачена позивачу у листопаді 2009 року, згідно відомості № 105, дата виплати 11 число (а.с. 59).

Враховуючи зазначене, підстав для нарахування та виплати грошової допомоги немає.

Щодо вимоги позивача про звернення судового рішення до негайного виконання, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 14 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Так, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016, 2017, 2018 роки, починаючи з 08.06.2019 та зобов`язання відповідача 2 здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016, 2017, 2018 роки, починаючи з 08.06.2019. Таким чином, оскільки позивач не заявив вимоги майнового характеру, то вказаним судовим рішенням не присуджено виплату пенсій, а лише зобов`язано відповідача вчинити певні дії.

З огляду на зазначене, дане судове рішення не підпадає під перелік, визначений ч. 1 ст. 371 КАС України, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги про звернення до негайного виконання рішення суду.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Конструкція вказаних правових норми свідчить про те, що це є правом суду, а не імперативним обов`язком.

З огляду на обставини справи, суд не вбачає підстав в даному випадку для застосування ст. 382 КАС України.

Крім того, гарантія виконання судового рішення забезпечується також положеннями ст. 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до приписів ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1536,80 грн (а.с.3).

Суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 512,27 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає, що позивачем не надано суду будь-яких доказів в обґрунтування суми таких витрат, а також доказів на підтвердження факту здійснення таких витрат.

Щодо витрат на поштове відправлення суд зазначає, що такі витрати не входять до переліку судових витрат, визначеного ст. 132 КАС України, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення таких витрат з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (; пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016, 2017, 2018 роки починаючи з 08.06.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 512,27 грн. (п`ятсот дванадцять гривень 27 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль