Справа № 620/2147/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року Чернігів Справа № 620/2147/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Федорок К.М.,

за участю представника позивача Олександрова О.П., представника відповідача Родінченко М.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Приватного підприємства «Агрофірма Прогресс» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Агрофірма Прогресс» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.05.2019 № 0, прийняте Головним управлінням ДФС у Чернігівській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зроблені в акті перевірки доводи про завищення податкового кредиту є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення є незаконним і підлягає скасуванню. Вказує, що обрив ланцюгу походження товару може свідчити тільки про порушення податкового, митного чи іншого законодавства саме постачальником, а не покупцем товару, що виключає притягнення покупця до відповідальності. Зазначає, що при перевірці контролюючому органу були надані всі первинні бухгалтерські документи по господарським операціям.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено декларування правовідносин з ТОВ «Еко-Лайнс», яке є фігурантом декількох кримінальних проваджень, а документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг. Вказує, що на підтвердження господарської операції з ТОВ «Еко-Лайнс» позивачем надано товарно-транспортні накладні, які містять інформацію про здійснення перевезення, яка є недостовірною, зокрема, перевізник ТОВ «Авангард 2014» заперечує факт надання послуг з перевезення ТОВ «Еко-Лайнс». Зазначає, що під час перевірки виявлено невідповідність придбання товару з реалізованим по ланцюгу постачання, неможливість надання контрагентами позивача послуг власними трудовим і виробничим ресурсами, а також відсутність факту придбання цих послуг з метою подальшого перепродажу. Вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначено, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі обставин, встановлених в акті перевірки № 244/14/38759520 від 08.04.2019, будь-яких інших підстав не зазначено, з чого слідує, що при прийнятті оскаржуваного рішення були взяті до уваги тільки ті обставини, які зазначені в акті. Вказує, що акт перевірки не містить будь-яких даних про здійснення запитів до ТОВ «Авангард 2014» та про надання відповідей, про наявність кримінальних проваджень відносно ТОВ «Еко-Лайнс», а по зазначених відповідачем кримінальних провадженнях відсутні вироки чи ухвали про закриття провадження та звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що в ході перевірки приймались заходи для з`ясування інформації щодо власника (власників) транспорту з метою отримання доказів на підтвердження відсутності господарських відносин з надання транспортних послуг, але вказані докази не були отримані до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а матеріали кримінальних проваджень вказують на ТОВ «Еко-Лайнс» як на підприємство, що має ознаки фіктивності.

Вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства «Агрофірма Прогресс» щодо правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Еко - Лайнс» за травень 2018 року, за результатами якої складений акт № 244/14/38759520 від 08.04.2019 (а.с. 13-20).

Згідно висновків, викладених в акті, під час перевірки було встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість в сумі 707850,00 грн. згідно податкової декларації з ПДВ за травень 2018 року.

Такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що позивач отримав від ТОВ «Еко - Лайнс» паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам справи, оскільки вони складені на підставі недійсності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 № 0 на завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 707850 грн. (а.с. 11, 12).

Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги позивача було прийнято рішення від 10.07.2019 № 31723/6/99-99-11-04-01-25, яким податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 № 0 залишено без змін, а скарга без задоволення (а.с. 106-111).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

В силу підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

У відповідності до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

В силу пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Еко-Лайнс» (продавець) та Приватним підприємством «Агрофірма Прогресс» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № КД-04/05/18-01 від 04.05.2018, відповідно до умов якого продавець зобов`язаний поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язаний прийняти і сплатити за товарно-матеріальні цінності згідно специфікацій на кожну окрему партію на умовах даного договору (а.с. 23).

Згідно специфікації № 1 від 16.05.2018 до вищевказаного договору продавець постачає, а покупець отримує карбамідно-аміачну суміш марки КАС-32 в кількості 358 т загальною вартістю з ПДВ 3544200,00 грн. (а.с. 24).

Позивачем на підтвердження виконання умов даного договору були надані суду: видаткові накладні № 37, 38, 43, 44 від 16.05.2018; товарно-транспортні накладні № 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24 від 16.05.2018; податкові накладні № 25, 26, 27, 29 від 16.05.2018; виписки по особовому рахунку (а.с. 25-49).

Також, між ТОВ «Еко-Лайнс» (виконавець) та Приватним підприємством «Агрофірма Прогресс» (замовник) було укладено договір про надання послуг № ПОІН-05/05/18-01 від 05.05.2018, згідно якого виконавець зобов`язується на свій ризик, власними силами та засобами надати замовнику визначені в специфікаціях до цього договору послуги з виконання сільськогосподарських механізованих польових робіт у 2018 році на земельних площах замовника власною сільськогосподарською технікою у суворій відповідності до агротехнічних вимог: послуги по внесенню карбамідно-аміачної суміші марки КАС-32 в асортименті й кількості відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною договору, технікою виконавця (а.с. 49-50).

Згідно специфікації № 1 від 31.05.2018 до вищевказаного договору про надання послуг виконавець надає послуги по внесенню рідких добрив карбамідно-аміачної суміші марки КАС-32 на площі 1562 га на загальну суму 702900 грн. (а.с. 51).

На підтвердження виконання умов даного договору були надані суду: акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 29, 30 від 31.05.2018; податкові накладні № 41, 64 від 31.05.2018; виписки по особовому рахунку (а.с. 52-56).

Також на підтвердження реальності господарських операцій позивачем було надано суду договори про відступлення права вимоги № ВПВ-1 та № ВПВ-2 від 04.04.2019, згідно яких ТОВ «Еко-Лайнс» передало ТОВ «Комерційна фірма «Техніка Регіону» право вимоги за договором купівлі-продажу № КД-04/05/18-01 від 04.05.2018 та договором про надання послуг № ПОІН-05/05/18-01 від 05.05.2018 на суму заборгованості, акти приймання-передачі від 04.04.2019, платіжні доручення № 475 від 11.04.2019, № 491 від 19.04.2019, № 474 від 11.04.2019 (а.с. 95-97, 100-105).

Так, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Судом не встановлено жодного фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Разом з тим, доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

До того ж, придбані у контрагента позивача товар та послуги було використано позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Також, в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

При цьому, наявність помилок в оформленні окремих документів, зокрема, таких як товарно-транспортні накладні, не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції. Водночас, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи за своєю формою та змістом не суперечать вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити, визначені законом.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що надані до перевірки товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог діючого законодавства, та як наслідок, реальність здійснення господарських операцій, з огляду на те, що товарно-транспортна накладна не є підставою для нарахування податкового кредиту, оскільки не мають якогось значення для вирішення спору щодо наявності у позивача права на формування податкового кредиту за наявності належним чином виданої податкової накладної та інших первинних документів, які підтверджують реальність виконання господарської операції.

Щодо посилань контролюючого органу на положення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, то суд зазначає, що вказані правила не встановлюють будь-яких правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників), а документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є єдиними документами для первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.08.2019 у справі № 805/3493/15-а, постанові від 25.09.2019 у справі № 818/1102/15.

Доводи ж контролюючого органу щодо не підтвердження руху товару по ланцюгу базуються лише на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, однак правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Еко-Лайнс».

Суд звертає увагу, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання ним передбаченої законом податкової вигоди.

Тому суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, оскільки така носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Не можуть бути прийнятими доводи владної сторони за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що платник податку був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Такий висновок відповідає принципу індивідуального застосування відповідальності, в тому числі за порушення правил оподаткування.

Суд не приймає посилання на наявність кримінальних проваджень, у яких фігурантом є контрагент позивача, оскільки факт наявності кримінального провадження, без ухвалення судового рішення, яким би було встановлено певні обставини, не може свідчити про фіктивну діяльність підприємства, та саме по собі не вказує на зв`язок кримінального провадження безпосередньо з діяльністю позивача.

Так, відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків. Докази, на які посилається відповідач, не відповідають вимогам належності та допустимості в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та те, що він має право їх використання у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, відповідачем не наведено доводів щодо постановлення вироків у відповідних кримінальних провадженнях.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.01.2019 у справі № 815/4561/16, постанові від 05.02.2019 у справі № 2а-0870/7162/11, постанові від 29.03.2019 у справі № 808/3412/16, постанові від 11.04.2019 у справі № П/811/1761/16 (провадження № К/9901/1185/19), постанові від 03.09.2019 у справі № 810/3790/17, постанові від 24.09.2019 у справі № 520/300/19, постанові від 25.09.2019 у справі № 817/992/15, постанові від 01.10.2019 у справі № 808/4051/14.

При цьому, в силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист ТОВ «Авангард-2014» (а.с. 78), зважаючи на те, що наведений лист не був однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно інших посилань відповідача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 № 0 прийнято відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов Приватного підприємства «Агрофірма Прогресс» необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь Приватного підприємства «Агрофірма Прогресс» підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 10617,75 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства «Агрофірма Прогресс» (вул. Шевченка, буд. 1, с. Сахнівка, Менський район, Чернігівська область, 15620, ) до Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.05.2019 № 0, прийняте Головним управлінням ДФС у Чернігівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь Приватного підприємства «Агрофірма Прогресс» судовий збір в розмірі 10617,75 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.10.2019.

Суддя Н.М. Баргаміна