Справа № 640/7514/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7514/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Мазур А.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Будниченка Олега Валерійовича на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, третя особа Міністерство юстиції України про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - позивач, АТ «Укрексімбанк» ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни (далі - відповідач), третя особа: Міністерство юстиції України, в якому просило суд: визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни із внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.02.2019 записів про державну реєстрацію припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас» на нерухоме майно (двокімнатну квартиру №1 загальною площею 194,20 кв.м. , двокімнатну квартиру №2 загальною площею 186,50 кв.м.), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3 , а саме: про припинення записів: №14927624, №14927583; про державну реєстрацію права власності ПАТ «КБ «Актив-Банк» на нерухоме майно (двокімнатну квартиру №1 загальною площею 194,20 кв.м., двокімнатну квартиру №2 загальною площею 186,50 кв.м.), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3: №30363826 та №30364512.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що даний спір не підлягає розгляду в адміністративному судочинстві, оскільки предметом позовних вимог є не дії відповідача, як суб`єкта, що здійснює владно-управлінські функції, а законність витребування майна власником із володіння добросовісного набувача, що в свою чергу свідчить про приватно - правовий характер відносин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року клопотання представника Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни про закриття провадження в адміністративній справі №640/7514/19 - задоволено, закрито провадження в адміністративній справі №640/7514/19.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суддя суду першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «КБ Актив-Банк» був укладений іпотечний договір від 27.01.2010 № 151110Z25 з метою забезпечення виконання зобов`язань ВАТ «Укрпідшипник» (ПАТ Укрпідшипник») перед Публічним акціонерним товариством «Укрексімбанк» за Кредитним договором від 22.11.2006 №15106К134.

За умовами іпотечного договору Публічне акціонерне товариство «КБ «Актив-Банк» передало в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру № 1 загальною площею 194,2 кв.м та квартиру № 2 загальною площею 186,5 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ. вул. Борисоглібська, буд. 3 .

Між Публічним акціонерним товариством «КБ «Актив-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синонім») найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірасол» та в наступному на Товариство з обмеженою відповідальністю «БСД-1») укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.05.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 593.

Відповідно до умов попереднього договору, сторони уклали основні договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими Публічне акціонерне товариство »КБ «Актив-Банк» передав у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Синонім» (Товариство з обмеженою відповідальністю «БСД-1») нерухоме майно, зокрема: квартиру № 1, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3 , що складається з 2 кімнат, житловою площею 110,70 кв.м. загальною площею 194,20 кв.м; та за адресою: м. Київ. вул. Борисоглібська буд. 3 , що складається з 2 кімнат, житловою площею 84.80 кв.м. загальною площею 186.50 кв.м.

На підставі рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 по справі №910/21911/14, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 визнано договори купівлі-продажу нерухомого майна укладеними та дійсними.

Так, на підставі вказаного судового рішення, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірасол» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «БСД-1») 10.06.2016 здійснило державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

11.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірасол» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «БСД-1») та Товариством з обмеженою відповідальністю було укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартиру № 1 загальною площею 194,2 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3 та квартиру № 2 загальною площею 186,5 кв. м , що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 3 .

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016, а справу №910/21911/14 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію припинення власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас» на нерухоме майно, а саме про припинення записів №14927624 (щодо квартири 1), у якості підстави державної реєстрації вказано: «постанова, серія та номер: №910/21911/14, виданий 03.08.2016, видавник: Вищий господарський суд України», №14927583 (щодо квартири 2), у якості підстави державної реєстрації вказано: «постанова, серія та номер: №910/21911/14, виданий 03.08.2016, видавник: Вищий господарський суд України», про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства »КБ «Актив-Банк» на нерухоме майно: №30363826 (щодо квартири 1), у якості підстави виникнення права власності вказано: «свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 27.08.2009, видавник: Київська міська державна адміністрація», №30364512 (щодо квартири 2), у якості підстави виникнення права власності вказано: «свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 27.08.2009, видавник: Київська міська державна адміністрація».

На думку позивача, відповідач станом на 19.02.2019 протиправно вчинив реєстраційні дії, щодо припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас», зазначивши підставою для вчинення таких дій постанову Вищого господарського суду України від 03.08.2016 по справі №910/21911/14 та зареєструвавши право власності на об`єкт нерухомості за Публічним акціонерним товариством «КБ «Актив Банк» на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.2009.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини, з яких подано позовну заяву виникли щодо правомірності / неправомірності набуття права власності на нерухоме майно третьою особою, що в свою чергу свідчить про наявність невирішеного спору про право власності на об`єкт нерухомості за договорами купівлі-продажу від 11.06.2016, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірасол» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «БСД-1») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонас».

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, а саме витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, а також судових рішень по справам №910/21911/14 та №910/10987/18, доступ до яких міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, реєстрація права власності на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сонас» від 11.06.2016, тобто, до закінчення розгляду по суті господарської справи №910/21911/14 щодо визнання договорів купівлі-продажу нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3 , що складається з 2 кімнат, житловою площею 110,70 кв. м. загальною площею 194,20 кв. м, а також інженерні мережі, комунікації та усе інше майно, що не може бути відділене без пошкодження від нерухомості; договір купівлі-продажу квартири № 2, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська буд. 3 , що складається з 2 кімнат, житловою площею 84,80 кв. м. загальною площею 186,50 кв. м, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірасол» (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «БСД-1») та Публічним акціонерним товариством «КБ «Актив Банк» дійсними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказане майно вибуло із власності Публічного акціонерного товариства «КБ «Актив Банк» на підставі судового рішення, яке було згодом скасовано постановою Вищого господарського суду України, у зв`язку з чим, відповідачем була проведена оскаржувана реєстрація припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас».

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач фактично оспорює право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас» на спірне нерухоме майно, яке, як вбачається з наявних в справі доказів, станом на сьогодні не вирішено, що в свою чергу свідчить про відсутність публічно-правового спору.

Відтак, предметом розгляду в цій справі є не дії приватного нотаріуса як суб`єкта, наділеного владно - управлінськими функціями, а законність витребування майна власником із володіння добросовісного набувача.

Вказане свідчить про приватноправовий характер спору.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно - правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у даному процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Разом з тим законодавцем також врегульоване питання, коли у спорах між особою приватного права та суб`єктом владних повноважень не поширюється юрисдикція адміністративного суду, а саме: ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому снопі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Наведена норма свідчить про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання дій приватного нотаріусу, як державного реєстратора, ліпне у випадку, якщо raid позовні вимоги не є похідними від вимог у приватно правовому спорі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спору. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.

Колегія суддів зазначає, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про припинення права власності на нерухоме майно та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а прийняте відповідачем оскаржуване рішення стосувалося скасування та реєстрації речових прав третіх осіб між якими, в свою чергу, є невирішений спір про право.

Наведене свідчить про те, що заявлені у справі вимоги випливають із відносин, які мають приватно-правовий характер, а оскаржувані дії відповідача є лише наслідком реалізації сторонами по справі їх прав, тобто є похідними.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Оскільки існує невирішений спір про право, то дані правовідносини не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Механізм визнання права власності на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №826/12559/16.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, то підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сам по собі факт участі у спорі органу державної влади, органу місцевого самоврядування не дає підстав оспорювати спір з публічно - правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Ото/се, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулося особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Цивільні права та інтереси суд м о Dice захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 16.10.2018 р. у справі № 914/870/17.

Та вказує, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного від 05.06.2018 р. у справі № 543/730/14-ц.

Таким чином, дії суб`єкта владних повноважень у сфері державної реєстрації прав можуть оспорюватися, якщо за результатами реалізації повноважень суб`єкта владних повноважень у фізичної чи юридичної особи виникає право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку позовну вимогу про визнання дій протиправними можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства., якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що у даній справі позивач вважає себе іпотекодержателем та посилається, що припиненням права власності 'ГОВ «Сонас» на предмет іпотеки в зв`язку з витребуванням цього майна власником ПАТ «КБ «Актив-Банк» порушені його права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом позову вимоги про визнання дій нотаріуса протиправними направлені на відновлення стверджуваного права позивача звернути стягнення на предмет іпотеки, яке, за твердженням позивача, порушено припинення права власності ТОВ «Сонас».

Тобто, звернення позивача до суду із цим позовом пов`язане з необхідністю захисту його прав у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин, тому цей спір стосується права цивільного.

За таких умов вирішення судом вимог щодо визнання дій нотаріуса протиправними не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки їх предметом у даному випадку є не перевірка адміністративно-розпорядчих дій державного реєстратора (приватного нотаріуса) чи встановлення законності (незаконності) його дій.

Спір безпосередньо пов`язаний із захистом речового (цивільного) права на предмет іпотеки, яке не може бути захищене у випадку публічно-правових відносин незалежно від того, що відповідач с суб`єктом владних повноважень у розумінні статті З КАС України та здійснював владні управлінські функції на виконання делегованих повноважень, покладених на нього Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що державна реєстрація припинення права власності відбувалася приватним нотаріусом Данич О.Ф. за заявою третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас».

Станом на момент розгляду цієї справи спірне нерухоме майно належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «НСД-1».

Та вказує, якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи витікають між- державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 р. у справі № 490/5986/17-ц.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також закріплено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням правових висновків Верховного Суду, а також встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність публічно-правового спору у спірних правовідносинах, а відтак, розгляд приватноправових вимог позивача повинен здійснюватися у порядку господарського судочинства.

Так, ч. 1 ст. 20 ГК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Таким чином, вирішення питання про визнання протиправними дій по державній реєстрації права власності виливає на речові права третіх осіб - ТОВ «Сонас», ПАТ «КБ «Актив-Банк», ТОВ «БСД-1».

З огляду на зазначене вище, розгляд такого спору знаходиться поза межами компетенції суду адміністративної юрисдикції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду З прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але и на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвен і ці.

З урахуванням наведеного, даний спір не підлягає розгляду адміністративним судом та віднесений до юрисдикції господарського суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зміст поданої позивачем заяви, встановлено наявність підстав для закриття провадження у справі, визначених ст. 238 КАС України.

Частиною 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 237, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Будниченка Олега Валерійовича - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 16 жовтня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук