Справа № 200/7808/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. Справа№200/7808/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 29.03.2018 року уклав з відповідачем контракт про проходження військової служби.

У зв`язку із систематичною не виплатою заробітної плати він 11.05.2019 року спрямував командуванню військової частини в який він проходив службу рапорт про звільнення із лав Збройних Сил на підставі ст..26 п. «5-ж».

Станом на 13.06.2019 року жодної відповіді на даний лист не було. Також, відповідач вказує, що йому не виплачувалася заробітна плата за травень та за червень 2019 року, а за лютий сплачено лише 1596,77 грн. На даний момент в нього не має даних по розміру заборгованості по заробітної платі, а відповідач не надає йому довідку по розміру заборгованості по заробітної плати.

Просить розірвати достроково контракт з Міністерством оборони в особі військової частини НОМЕР_2 , місце проходження служби військова частина НОМЕР_1 , визнавши бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 під час розгляду рапорту, визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати заробітної плати та стягнути її за період з 01.01.2019 року по 13.06.2019 року. Витребувати з військової частини НОМЕР_1 довідку про нарахування та виплату заробітної плати за період з 01.01.2019 року по 13.06.2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 15 липня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року суд залучив у якості співвідповідача Міністерство оборони України.

17 липня 2019 року через канцелярію суду від відповідача в/ч НОМЕР_1 надійшов відзив в якому він вказує, що рапорту ОСОБА_1 та запит адвоката до військової частини не надходило.

Далі відповідач зазначає, що стосується не виплати позивачу грошового забезпечення, то відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 122 від 08.05.2019 року солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину з 08 травня 2019 року та цим же наказом знятий з усіх видів забезпечення. З огляду на наведене не виплата позивачу грошового забезпечення обґрунтована.

На цих підставах просить в позові відмовити.

19.08.2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому останній вказує що відповідачем не надано у відзиві пояснень щодо не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень лютий 2019 року та не виплата грошового забезпечення за ці місяці є підтвердженням того, що умови контракту відповідачем виконано не було.

З приводу того, що відповідач рапорт ОСОБА_1 не отримував представник позивача зауважив про те що до позовної зави додані копії квитанції та опис вкладення, якими підтверджується направлення рапорту відповідачу та підтверджують ту обставину що адвокатський запит до відповідача направлявся.

20 серпня 2019 року через канцелярію суду від співвідповідача Міністерства оборони, з метою підготовки до судового засідання, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12 вересня 2019 року через канцелярію суду від відповідача Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву в якому вказується наступне.

Відповідач вважає що на сьогоднішній день діє особливий період і Президентом України не приймалося рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу.

В умовах особливого періоду звільнення військовослужбовців, які уклали контракт допускається лише на умовах визначених ст..26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

Відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах визначених виключно в законі.

Враховуючи дію особливого періоду в державі, а також вимоги п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинним законодавством України не передбачено такої підстави для розірвання контракту як у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця), через що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах законодавства, через що є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості із грошового забезпечення відповідач зазначає, що Міноборони не виплачувало та не виплачує грошове забезпечення військовослужбовцям військових частин. Крім цього, Міноборони також не видає наказ про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових частин, через що інформація щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у Міноборони відсутня.

З цих підстав просить відмовити позивачу в його позовних вимогах в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року суд перейшов зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та призначив підготовче провадження на 17 вересня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу к розгляду по суті на 16 жовтня 2019 року.

16 жовтня 2019 року в судове засідання представник позивача не прибув. Написав заяву про розгляд справи в його відсутність.

16 жовтня 2019 року в судове засідання представники відповідачів не прибули.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи та оцінивши їх наявними доказами в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 відповідно до паспорта серія НОМЕР_3 виданого Приморським РС у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 26.11.2013 року є громадянином України та зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.14-17).

Відповідач 1 військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою .

Відповідач 2 міністерство оборони України є юридичною особою .

Відповідно до Контракту від 29.03.2018 року укладеному між позивачем ОСОБА_1 та Міністерством оборони в особі командира військової частини НОМЕР_2 , позивач бере на себе зобов`язання проходити військову службу, а Міністерство оборони в особі командира військової частини НОМЕР_2 бере на себе обов`язок належне матеріальне забезпечення під час проходження служби (а.с.18-20).

Згідно з даних з пенсійного фонду довідки форми ОК-5 відповідач не нараховував позивачу заробітну плату з травня по червень, а за лютий 2019 року нарахував всього 1596,77 грн. (а.с.12).

Представник позивача 07.05.2019 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання довідки про заборгованість та нарахування заробітної плати позивачу (а.с.10-11).

07.05.2019 року позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його із лав Збройних Сил України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту не виплату заробітної плати (а.с.21).

Позивач вказує, що відповіді ані на звернення представника позивача, ані на рапорт самого позивача відповідач не надав.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №176 від 30.06.2018 року солдат ОСОБА_1 призначений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.06.2018 року №80-РС на посаду кухаря господарчого відділення взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 з 27 червня 2018 року зарахований до списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.60).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257 від 27.08.2018 року солдата ОСОБА_1 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.08.2018 року №129-РС на посаду номера обслуги артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 з 27 серпня 2018 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків шпк «солдат» з посадовим окладом 2730 грн. (а.с.61).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №115 від 01.05.2019 року солдата ОСОБА_1 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.04.2019 року №55-РС на посаду старшого механіка-водія 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 з 20 квітня 2019 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків, шпк «старший солдат» з посадовим окладом 3000 грн. (а.с.62).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №122 від 08.05.2019 року солдат ОСОБА_1 вважається як такий, що самовільно залишив військову частину з 08 травня 2019 року та знятий з усіх видів забезпечення та припинено виплати з 08 травня 2019 року (а.с.63).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 131 від 17.05.2019 року, солдат ОСОБА_1 відсутній на службі понад десять діб з 17 травня 2019 року виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.64).

Згідно з інформацією про додаткові види грошового забезпечення за період проходження служби на солдата ОСОБА_1 за січень 2019 року він отримав 11862,15 грн., за лютий 2019 року 1596,77 грн., за березень 2019 року 13338,64 грн., за квітень 2019 року 20856,91 грн., за травень 2019 року 14257,22 грн.,а загалом за січень травень 2019 року він отримав 61911,69 грн. (а.с.65).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з абзацами 2, 3 Пункту 34 Положення № 1153/2008 визначено, що контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Що стосується позовної вимоги позивача розірвати достроково контракт з Міністерством оборони в особі військової частини НОМЕР_2 , місце проходження служби військова частина НОМЕР_1 , визнавши бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 під час розгляду рапорту.

Згідно з п.3 контракту, останній є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.

Відповідно до абзацу 2 п.1 контракту, позивач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби , і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк Контракту крім випадків, визначених абз.2 ч.З ст.23та ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц

Згідно з п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):
а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю І чи II групи;

утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму 1ІІ-ІУ ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії ІІ-ІІІ ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення І чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років;

д) через службову невідповідність;

е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку;

ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

з) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;

и) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі;

і) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади";

ї) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений частиною першою статті 212 цього Закону;

й) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

к) які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом також встановлено що позивач надав до суду копію рапорту від 07.05.2019 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення із лав Збройних Сил України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням через систематичну не виплату заробітної плати (а.с.21).

Відповідач у відзиві вказує, що рапорту ОСОБА_1 та запит адвоката до військової частини не надходило.

Представник позивача в запереченнях на відзив вказав, що до позовної зави додані копії квитанції та опис вкладення, якими підтверджується направлення рапорту відповідачу та підтверджують ту обставину що адвокатський запит до відповідача направлявся.

Суд зазначає, що в додатках до позовної заяви під № 18 наданий лише опис вкладення про відправлення запиту адвоката. Опису вкладення рапорту та відправки його поштою на адресу військової частини, суду не надано.

Із опису вкладення запиту адвоката вбачається що він дійсно адресований в/ч НОМЕР_1 , але адреса вказана АДРЕСА_2 (а.с.23).

Таким чином, позивач не довів належним чином, що він звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом який начебто не був розглянутий.

Тому, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про визнання бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати заробітної плати та стягнути її за період з 01.01.2019 року по 13.06.2019 року.

Судом встановлено, що грошове забезпечення позивачу нараховувалося відповідачем за період січень травень 2019 року.

Згідно з інформацією про додаткові види грошового забезпечення за період проходження служби на солдата ОСОБА_1 за січень 2019 року він отримав 11862,15 грн., за лютий 2019 року 1596,77 грн., за березень 2019 року 13338,64 грн., за квітень 2019 року 20856,91 грн., за травень 2019 року 14257,22 грн., а загалом за січень травень 2019 року він отримав 61911,69 грн. (а.с.65).

За виключенням лютого він отримав 60314,92 грн. за чотири місяця. Місячний розмір грошового забезпечення становить 60314,92 : 4 = 15078,73 грн.

Враховуючі що за лютий була сплачено 1596,77 грн. лишається не сплаченими 13481,96 грн. (15078,73 1596,77 = 13481,96 грн.).

Саме цю суму відповідач 1 - військова частина НОМЕР_1 повинна сплатити позивачу.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №122 від 08.05.2019 року солдат ОСОБА_1 вважається як такий, що самовільно залишив військову частину з 08 травня 2019 року та знятий з усіх видів забезпечення та припинено виплати з 08 травня 2019 року.

Стосовно не виплати в повному обсязі грошового забезпечення позивачу за лютий 2019 року відповідач у своєму відзиві ні яких пояснень не надав та свою позицію не аргументував.

Тому, в цій частині позовних вимог, суд вважає що слід стягнути з військової частини НОМЕР_1 не доплачену суму грошового забезпечення за лютий 2019 року в сумі 13481,96 грн.

Що стосується вимоги про витребування з військової частини НОМЕР_1 довідку про нарахування та виплату заробітної плати за період з 01.01.2019 року по 13.06.2019 року, то суд вважає це не позовною вимогою, а клопотанням про витребування доказів.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд відкрив позовне провадження у справі та витребував у відповідача довідку про нарахування та виплату заробітної плати за період з 01.01.2019 року по 13.06.2019 року, яка і була ним надана.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас, належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст..139 КАС України.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) заборгованість по грошовому забезпеченню за лютий 2019 року в сумі 13481 (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню 96 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті 16 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков