Справа № 300/986/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8748/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 22.07.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просив визнати протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати його призначити пенсію по інвалідності з 19.10.2018, з урахуванням періодів роботи з 03.01.1996 по 18.05.2007 та з 12.05.2008 по 24.03.2009.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, код 20551088), прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію по інвалідності з 19.10.2018, з урахуванням періодів роботи з 03.01.1996 по 18.05.2007 та з 12.05.2008 по 24.03.2009. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Тому просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду в частині розміру стягнутих судових витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень. У решті - рішення суду - залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд, частково стягуючи судові витрати на професійну правничу допомогу, допустив невірне застосування норм ст. ст. 134, 139 КАС України, ст. ст. 1, 19, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в результаті чого прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заявлених та документально підтверджених витрат у цілому.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Пунктами 4. 6 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в' тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно положень ч. 6 та ч. 7 КАС України, визначено, зокрема, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неснівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз положень статті 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обгрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або мас сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Надання інших доказів чинним законодавством не передбачено.

Аналогічний правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові 13 грудня 2018 року у справі №816/2096/17.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження факту понесених сум судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 гри. було подано до суду: засвідчену копію договору про надання правової допомоги №25/02 від 25.02.2019, оригінал додаткової угоди №1 від 06.05.2019 до договору про надання правової допомоги №25/02, оригінал додаткової угоди №2 від 04.06.2019 до договору про надання правової допомоги №25/02, оригінал квитанції про оплату послуг правничої допомоги №255667 від 06.05.2019, оригінал квитанції про оплату послуг правничої допомоги №255674 від 04.06.2019, оригінал акту про надання правової допомоги з детальним описом робіт (наданих послуг) від 10.06.2019, виконаних адвокатом Лютак Л.Л. по справі №300/986/19. Крім цього, заява про збільшення розміру судових витрат від 10.06.2019, подана у строк, визначений частиною 7 статті 139 КАС України, та доведена до відома відповідача, шляхом надання її представнику Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області безпосередньо у судовому засіданні, що відбулося 10.06.2019 та підтверджується звукозаписом судового засідання у справі №300/986/19 під головуванням судді Григорука О.Б.

Відповідно до п. 1.1. договору про надання правової допомоги №25/02 від 25.02.2019, який було подано до суду разом з позовною заявою, Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правовому допомогу у справі з приводу оскарження відмови Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Розмір винагороди встановлюється шляхом підписання додаткових угод до Договору, які є невід`ємними частинами Договору. Згідно п. 1.2 зазначеного договору правова допомога полягає в: зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються Справи; наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень щодо правових питань, що стосуються Справи; складанні необхідних для Справи документів, представництві Клієнта в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування з питань, що стосуються Справи; представництві інтересів Клієнта в Івано-Франківському окружному адміністративному суді; поданні та підписанні документів від імені Клієнта та їх отримання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань, повинно вчинятися виключно шляхом усної домовленості між сторонами та подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплатугонорару (винагороди), не узгоджується з вимогами ст. ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Стосовно посилань суду на ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», то апелянт зазначає, що дана норма не є імперативною та передбачає право вибору сторін щодо укладення договору як в усній, так і в письмовій формі, адже законодавець зазначає наступне: «Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди)».

З огляду на зазначене, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено розмір витрат на зустріч, консультацію клієнта з адвокатом, узгодження правової позиції, адже витрати на дану послугу було включено до акту №10/06 від 10.06.2019, та оплачено разом з іншими послугами правової допомоги по справі, що підтверджується квитанцією про оплату послуг правничої допомоги №255667 від 06.05.2019.

Відповідно до пункту 3.2 договору про надання правової допомоги №25/02 від 25.02.2019, вартість однієї години роботи адвоката оплачується в розмірі 1000 гривень. Згідно пункту 3.3 Договору, обсяг необхідних послуг та порядок оплати гонорару погоджується з Клієнтом шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №25/02 від 06 травня 2019 року, сторони погодили наступні послуги правової допомоги: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (0,5 години роботи адвоката); вивчення та правовий аналіз доказів по справі (1 година роботи адвоката); пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах (0,5 години роботи адвоката); підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами ст. ст. 94, 160 КАС України (5,5 годин роботи адвоката).

Згідно п. 2 зазначеної додаткової угоди Клієнт погоджується з наданим розрахунком та вартістю послуг, та зобов`язується сплатити Адвокату гонорар за надані в п.1 даної угоди послуги в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот ) гривень, а згідно п. 3 - Адвокат підтверджує факт оплати гонорару шляхом надання квитанції про відповідну оплату.

На підтвердження факту оплати гонорару за надані, згідно додаткової угоди №1 від 06.05.2019 р. послуги, Адвокатом надано Клієнту та долучено до матеріалів справи квитанцію про оплату послуг правничої допомоги №255667 від 06.05.2019, згідно якої вказано найменування послуги: «оплата послуг правової допомоги від ОСОБА_1 згідно договору №25/02 від 25.02.2019 та додаткової угоди №1 від 06.05.2019», вартість послуги: « 7500 (сім тисяч п`ятсот ) гривень 00 коп.».

Відповідно до п.1 додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги №25/02 від 04 червня 2019 року сторони погодили наступні послуги правової допомоги: вивчення та правовий аналіз документів відповідача - Калуського ОУ ПФУ по справі №300/986/19, що надійшли на адресу позивача 31.05.2019, а саме відзиву відповідача на адміністративний позов ОСОБА_1 та додатків до нього (0,25 години роботи адвоката); своєчасна підготовка відповіді на відзив згідно вимог ст. 163 КАС України, як це передбачено ухвалою суду про відкриття провадження (1,25 години роботи адвоката).

Згідно п. 2 зазначеної додаткової угоди Клієнт погоджується з наданим розрахунком та вартістю послуг, та зобов`язується сплатити Адвокату гонорар за надані в п.1 даної угоди послуги в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень, а згідно п. 3 - Адвокат підтверджує факт оплати гонорару шляхом надання квитанції про відповідну оплату.

На підтвердження факту оплати гонорару за надані, згідно додаткової угоди №2 від 04.06.2019 послуги, Адвокатом надано Клієнту та долучено до матеріалів справи квитанцію про оплату послуг правничої допомоги №255674 від 04.06.2019,згідно якої вказано найменування послуги: «оплата послуг правової допомоги від ОСОБА_1 згідно договору №25/02 від 25.02.2019 та додаткової угоди №2 від 04.06.2019», вартість послуги: « 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень 00 коп.».

Апелянт вважає, що ним у належний та встановлений Законом спосіб було документально підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо висновку суду першої інстанції про неспівмірність витрат на правову допомогу із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, то апелянт зазначає, що згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, до суду першої інстанції відповідачем не було подано жодного клопотання чи заперечення, в якому би містилися аргументи чи обґрунтування з приводу неспівмірності заявлених мною витрат на правову допомогу. Відповідач у своєму відзиві тільки стверджував, що позивачем, документально не підтверджено витрати на правничу допомогу - іншого відповідачем не зазначалося.

В свою чергу, суд першої інстанції, порушуючи основний принцип адміністративного судочинства - змагальність сторін зробив висновок про неспівмірність витрат із складністю справи.

З огляду на зазначене вище, такий висновок суду на ґрунтується на нормах Закону та суперечить іншому, не менш важливому принципу адміністративного судочинства - відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (п. 10 ч. З ст. 2 КАС України).

По-друге, висновок суду про неспівмірність витрат з наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг, виключно через те, що дана справа по своїй категорії є справою незначної складності, не відповідає обсягу робіт, виконаних адвокатом у даній справі, а саме:

З такого висновку слідує, що суд вважає, що на вивчення та правовий аналіз доказів по справі (яких згідно додатків - 19 найменувань, окрім документів, що підтверджують витрати на правову допомогу та судової практики - разом 34 найменування), на вивчення судової практики в аналогічних спорах (хоча тільки в додатках до позову додано 3 постанови Верховного Суду), на підготовку адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами ст. ст. 94, 160 КАС України (на 13 аркушах), вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача на адміністративний позов ОСОБА_1 та додатків до нього, підготовку відповіді на відзив згідно вимог ст. 163 КАС України та ухвали суду від 10.05.2019 (на 4 аркушах із спростовуванням кожного аргументу відповідача, зазначеного у відзиві), адвокатом не було затрачено 8,5 годин робочого часу (про витрати на зустріч, консультацію клієнта, узгодження правової позиції описано вище у скарзі).

Справи незначної складності, до категорії яких відносяться справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат ( п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України), вимагають від адвоката, аналогічні як і усі інші справи, фаховості, професійності, компетентності та ретельності, а відтак формальна належність даної справи до справ незначної складності, не зменшує обсяг роботи адвоката у даній справі та затрачений ним час.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування понесених мною витрат на правничу допомогу у розмірі 9000 грн є незаконними та необгрунтованими.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправною відмову Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 19.10.2018, з урахуванням періодів роботи з 03.01.1996 по 18.05.2007 у ТОВ «ГрандСтрой» та з 12.05.2008 по 24.03.2009 у Федеративному державному унітарному підприємстві «Будівельне управління №211», а відтак позовні вимоги задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до вимог ч. 9 ст. 139 КАС України визначено при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, з чим погоджується колегія суддів, що під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

При вирішенні судом першої інстанції питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу досліджувались договір про надання правової допомоги №25/02 від 25.02.2019, додаткова угода №1 від 06.05.2019 до договору про надання правової допомоги №25/02, оригінал квитанції про оплату послуг правничої допомоги №255667 від 06.05.2019 (а.с.48-51) додаткова угода №2 від 04.06.2019 до договору про надання правової допомоги №25/02, оригінал квитанції про оплату послуг правничої допомоги №255674 від 04.06.2019, акт прийому-передачі послуг №10/06 від 10.06.2019 (а.с.111, 112, 114) та встановлено, що відповідно до пункту 3.2 договору про надання правової допомоги №25/02 від 25.02.2019, укладеного між адвокатом Лютак Людмилою Леонідівною та клієнтом ОСОБА_1 , вартість однієї години роботи адвоката оплачується в розмірі 1000 гривень (а.с.48, 49). Згідно акту прийому-передачі послуг №10/06 від 10.06.2019 (а.с.114) адвокат Лютак Людмила Леонідівна на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №54, виданого Івано-Франківською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури відповідно до рішення №2 від 15.04.1994, надала послуги ОСОБА_1 по справі №300/986/19 відповідно до договору про надання правової допомоги №25/02 від 25.02.2019, додаткових угод №1 від 06.05.2019 та №2 від 04.06.2019. У пункті 4 акту прийому-передачі послуг №10/06 від 10.06.2019 зазначений розрахунок витрат на правову допомогу, зокрема, зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 0,5 години - 500 грн.; вивчення та правовий аналіз доказів по справі 1 година - 1000 грн.; пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах 0,5 години - 500 грн.; підготовка адміністративного позову та додатків до нього 5,5 години - 5500 грн.; вивчення та правовий аналіз документів відповідача та відзиву відповідача - 0,25 години - 250 грн.; підготовка відповіді на відзив 1,25 години - 1250 грн.

Згідно матеріалів справи, адвокатом Лютак Л.Л. був підготовлений адміністративний позов у даній справі та відповідь на відзив (а.с.106, 108).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції підставно вважав, що витрати у сумі 9000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 0,5 години - 500 грн вивчення та правовий аналіз доказів по справі 1 година - 1000 грн; пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах 0,5 години - 500 грн; підготовка адміністративного позову та додатків до нього 5,5 години - 5500 грн; вивчення та правовий аналіз документів відповідача та відзиву відповідача - 0,25 години - 250 грн.; підготовка відповіді на відзив 1,25 години - 1250 грн), та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

При цьому суд правильно вказав, що відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», серед іншого, видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави (пункт 1); складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (пункт 2). Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Вивчення та правовий аналіз доказів по справі, пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах, підготовка адміністративного позову та додатків, підготовка відповіді на відзив відноситься до виду адвокатської діяльності про складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Щодо витрат на зустріч, консультацію клієнта, узгодження правової позиції 0,5 години - 500 грн, то вказаний вид адвокатської діяльності відноситься до адвокатської діяльності про надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадку надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди). Однак, позивачем у даній спірній ситуації не підтверджено розмір витрат на зустріч, консультацію клієнта з адвокатом, узгодження правової позиції.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції, з чим погодилась колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що співмірними із складністю цієї справи є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

З огляду на це суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі № 300/986/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

повний текст складено 16.10.2019