Справа № 2а-14028/11/2670
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

Київ

справа № 2а-14028/11/2670

адміністративне провадження № К/9901/19405/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року (колегія у складі суддів: Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С., Шостака О.О.) у справі № 2а-14028/11/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (після реорганізації Офісу великих платників податків ДФС) (надалі відповідач, податковий орган) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, та визнання нечинним та скасування в частині податкового повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає необґрунтованим висновок податкового органу про безпідставність формування податкового кредиту по контрагенту ТОВ «Медіамаркет Груп», оскільки виконання правочину підтверджується первинною документацією наявною в матеріалах справи; висновки акта перевірки про нікчемність правочинів не підтверджуються жодними доказами.

Розгляд справи здійснювався судами різних інстанцій неодноразово, судові рішення, які є предметом цього касаційного перегляду прийняті в порядку нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2015 року.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 12 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковим органом доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 жовтня 2015 року постанову суду першої інстанції скасував, адміністративний позов Товариства задовольнив. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 28 квітня 2011 року № та № в частині збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 131 035,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафними) на 32 759,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає, що судом апеляційної інстанції об`єктивно та всебічно досліджено та встановлено всі обставини справи, при її вирішенні правильно та обґрунтовано застосовано норми матеріального і процесуального права. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за результатами якої складено акт від 13 квітня 2011 року №1083/23-222-32490244.

Перевіркою встановлено порушення позивачем положень підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 211 035,00 грн, та завищення залишку від`ємного значення за період з 1 липня 2009 року по 30 вересня 2010 року на суму 65 153,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 28 квітня 2011 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 263 794,00 грн, у тому числі за основним платежем - 211 035,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 52 759 грн.

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 65 153,00 грн.

Товариство не погоджується з висновками податкового органу щодо фіктивного характеру господарських взаємовідносин з ТОВ «Медіамаркет Груп» за період, що перевірявся, та як наслідок, донарахуванням оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 131 035,00 грн, застосуванням штрафних санкцій у розмірі 32 759,00 грн та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 65 153,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 1 березня 2008 року між Товариством (Рекламодавець) та ТОВ «Медіамаркет Груп» (Рекламіст) укладено договір № МГ-03, за умовами якого рекламодавець замовляє, а рекламіст надає у відповідності до замовлень рекламодавця послуги з розміщення реклами.

В подальшому, між сторонами укладено додаток до договору від 7 грудня 2009 року (розміщення банерів), додаткові угоди № 1 від 24 червня 2010 року та № 2 від 5 липня 2010 року (розміщення реклами на радіо), додаток № 23/3 від 23 березня 2010 року (динамічне розміщення банерів).

Факт виконання сторонами договірних зобов`язань підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме: актами приймання виконаних робіт, податковими накладними на загальну суму 131 035,00 грн за липень 2009- липень 2010 років, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Суд апеляційної інстанції встановив, а податковий орган не спростував, що вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

На момент укладення договору, ТОВ «Медіамаркет Груп» мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Також позивачем надано суду фото - та відео звіти, приклади брошур та інших рекламних матеріалів, які засвідчують факт отримання від ТОВ «Медіамаркет Груп» рекламних послуг протягом липня 2009 - липня 2010 років.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на момент спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Суд апеляційної інстанції встановив, а податковий орган не спростував, що висновки податкового органу про фіктивний характер спірних господарських операцій ґрунтується на тому, що договори, укладені між позивачем та ТОВ «Медіамаркет Груп» є нікчемними, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 3 серпня 2010 року ТОВ «Медіамаркет Груп» визнано банкрутом.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що ухвалення рішення про банкрутство юридичної особи платника податку на додану вартість не означає автоматичної втрати такою особою статусу платника податку на додану вартість та не тягне за собою недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації юридичної особи і до моменту виключення її з державного реєстру, а отже, саме по собі не призводить до недійсності угод.

Податковий орган протягом судового розгляду справи не подав доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності, і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність позивача.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що доводи, викладені відповідачем у акті перевірки не містять правового підґрунтя та спростовуються матеріалами справи, а тому оскаржувані в межах позову податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі № 2а-14028/11/2670 залишити в силі.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду