Справа № 260/729/19
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2019 року м. Ужгород№ 260/729/19
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області , якимз урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить :

1. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-2165-50 Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області;

2.Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2019року №Ф-2165-50 Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області;

3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по даній справі.

1.Позиції сторін

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, з 13.03.2008р. зареєстрований як фізична особа-підприємець. Одним з видів його підприємницької діяльності є «Діяльність у сфері права» (Код КВЕД 69.10).

06 березня 2019 року, позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-2165-50. Не погодившись з зазначеною вимогою позивач оскаржив її до Державної фіскальної служби України. Однак, рішенням ДФС України від 22.04.2019 р., вимогу про сплату боргу залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Також, 14.06.2019 р., Позивачем отримано від Відповідача нову Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2019р. №Ф-2165-50 на суму 6216,25 грн. станом на 31.05.2019р. Вказана заборгованість обліковується Відповідачем як заборгованість з ЄСВ, тобто єдиного соціального внеску.

Позивач, вважає, що вищезазначені вимоги є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, і як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (ЄСВ), сумлінно виконує покладені на нього обовязки щодо сплати страхових сум для даної категорії платників. Зазначає, що необхідність подачі окремих Звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску виникає в разі якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем здійснює відмінні види діяльності, інакше має місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування.

Крім того, зауважує, що порядок обліку та сплати ЄСВ фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності положеннями Закону "Про збір та облік єдиного вснеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" не перебачений.

24 червня 2019 року, представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що позивач відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки останній проводить таку незалежну професійну діяльність як адвокат. Зазначає що у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-УІІІ, яка діє з 01.01.2018. стаття 9 Закону № 2464-УІ передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Позивач, порушуючи норми чинного законодавства, станом на 31 січня 2019 не сплатив в повному обсязі нарахований єдиний внесок, що свідчить про протиправну поведінку платника єдиного внеску. В свою чергу, діючи у межах та у спосіб передбачений імперативними нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 Головним управлінням?ДФС у Закарпатській області сформовано та надіслано оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати єдиного внеску .

01 липня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначає, що один з додатків до відзиву, яким встановлено заборгованість Позивача, охоплює період з 31.12.2017р. по 31.10.2018р. В колонці «Недоїмка» вказано кінцеву суму в розмірі 5697,85 грн., яка утворилась внаслідок різниці сум в колонці «Нараховано/зменшено» (15216,96 грн.) і «Сплачено до бюджету» (9483,54 грн.). З даного додатку можна побачити, що 18.04.2018р. Позивачем сплачено до бюджету ЄСВ в розмірі 2457,18 грн. 19.04.2018р. дана сума була зарахована Відповідачем. В той же день, за кодом операції « 951 » Позивачу збільшено недоїмку на 783,49 грн. 01.07.2019р. Позивачем знову сплачено до бюджету 2457,18 грн., а Відповідачем в цей же день в два рази збільшено недоїмку на 783,49 грн. Інший додаток охоплює період від 31.12.2018р. по 31.05.2019р., в якому також відображено неправомірне нарахування недоїмки по ЄСВ. Період з 31.10.2018р. по 30.12.2018 взагалі не значиться в жодному з додатків. Зазначає, що Відповідач не мав право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату на підставі Відомостей з інтегрованої картки платника внеску та з Реєстру.

08 липня 2019 року, від представника відповідача надійшли до суду письмові заперечення. Зазначає, що з 01 січня 2018р., платники ЄВ, зазначені у пп. 4 та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464, зобов`язані сплачувати ЄВ, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується ЄВ.

2. Обставини, встановлені судом.

Згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/1182 від 27.06.2017року, виданого згідно Рішення Ради адвокатів Закарпатської області № 317 від 22.06.2017 року ОСОБА_1 є адвокатом(а.с.25).

Відповідно до Витягу від 18.06.2019 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , з 13.03.2008р. зареєстрований як фізична особа-підприємець із наступними видами діяльності:

46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям, 82.11 Надання комбінованих офісних адміністративних послуг, 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у., 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 69.10 Діяльність у сфері права, 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування, 70.21 Діяльність у сфері зв`язків із громадськістю, 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки(а.с.37-40).

08 лютого 2019 року позивач подав до Ужгородської обєднаної ДПІ Звіт про суми нарахованого одходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за Формою № Д5( річна) за 2018 рік, де вказав код основного виду діяльності 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Визначена сума чистого доходу - 44676 грн., сума нараховного єдиного внеску - 9828,72 грн.

04 лютого 2019 року відповідачем винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2165-50, якою позивача зобов`язано сплатити на рахунок фіскальної служби кошти у сумі 8155,03 грн., з посиланням на ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.12).

Не погоджуючись з вимогою, позивачем 15.03.2019р. було подано скаргу на вимогу в адміністративному порядку . (а.с.16-17).

Рішенням ДФС України позивачу відмовлено в задоволенні скарги посилаючись на те, що він, як фізична особа-підприємець та як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, зобов`язаний формувати та подавати до органів доходів і зборів окремі звіти. У зв`язку з цим, так як позивач не перебуває у стані припинення діяльності, йому і нараховано суму недоїмки у розмірі 8155,03 грн. Цим самим ДФС України визнано вимогу законною та залишено без змін.(а.с.18).

Крім того, 07 червня 2019 року відповідачем винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- 2165-50 на суму 6216,25 грн. станом на 31.05.2019року (а.с.53).

Згідно інформації наявної у відповідача щодо сум нарахування, сплати та заборгованості у фізичної особи - підприємця, (в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) заборгованість у ОСОБА_1 станом на січень 2019 року становила 8155,03 грн., а станом на 01.06.2019 року - суму 6216,25 грн. ( а.с. 42-48).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Статтею другою Закону № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту другого частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У силу вимог пункту 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд зазначає, що законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачений.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту четвертого частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина друга статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до статті 5 Закону № 2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.12.2014 року за № 1553/26330, (далі - Порядок № 1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні частини третьої статті 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до частини другої статті 7 КАС України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01.01.2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку № 1162).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 1162 Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464.

Пунктом третім розділу ІІ Порядку № 1162 встановлено, що дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку № 1162 взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам-підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15.05.2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV).

Розділом ІІІ Порядку № 1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №1162 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 1162 платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Аналіз положень вказаного Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" Порядок № 1162 не передбачає.

Як встановлено судом, що позивач після отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською №21/1182 від 27.06.2017року. виданого згідно Рішення Ради адвокатів Закарпатської області № 317 від 22.06.2017 року, заяву за формою № 1-ЄСВ до контролюючого органу не подавав. Натомість, представником відповідача зазначено, що позивачу встановлено як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що, в свою чергу, не узгоджується з нормами Порядку № 1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.

Разом із тим, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до положень статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр створюється для забезпечення, зокрема, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 20 Закону № 2464-VI Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом третім частини другої вказаної статті встановлено, що відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за № 785/25562, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яке відповідно до Закону № 2464-VI визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

З метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт перший розділу ІІІ Положення № 10-1).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Положення № 10-1 облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом.

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення "ознаки незалежної професійної діяльності" та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом, як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд доходить висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23.04.2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15.05.2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Разом із тим, вказані положення відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника, а саме фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності формою звіту не передбачено.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закону № 2464-VI не передбачає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.09.2019 року справа № 520/3939/19.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06).

Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-2165-50 та від 07.06.2019року №Ф-2165-50 Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ф-2165-50 Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області.

3.Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.06.2019року №Ф-2165-50 Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 769 (сімсот шістдесят дев`ять) грн. згідно квитанції № АТ «Комінвестбанк» від 24 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

СуддяЗ.Б. Плеханова