Справа № 200/12005/19-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про забезпечення позову

16 жовтня 2019 р. Справа №200/12005/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі №200/12005/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на суму 250380грн,-

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на суму 250380грн.

09 жовтня 2019 року позивачем, подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначає, що 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№59939146 від 03 вересня 2019 року з якої вбачається, що державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Мироновою М.В. відкрито виконавче провадження на підставі постанови про накладення штрафу №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 від 18 червня 2019 року. Також в рамках даного виконавчого провадження 03 вересня 2019 року було прийнято постанову про арешт майна боржника. Таким чином, примусове виконання постанови № КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 від 18 червня 2019 року, призведе до зупинки господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 . Тобто в даний час існує наявна небезпека заподіяння правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року заяву про забезпечення позову залишено без руху.

16 жовтня 2019 року позивачем усунуто недоліки заяви про забезпечення позову.

Просить суд: зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Київській області №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 від 18 червня 2019 року, про накладення штрафу у сумі 250380,00 грн, до розгляду справи та набрання чинності судовим рішенням; зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови Головного управління Держпраці у Київській області № КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 від 18 червня 2019 року про накладення штрафу у сумі 250380грн за виконавчим провадженням №59939146, що перебуває на примусовому виконанні у Краматорському міському відділі виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до розгляду справи Донецьким окружним адміністративним судом та набрання чинності судовим рішенням по даній справі.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та приєднаними до неї документами, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" зазначається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі:

- існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглянувши заяву про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд приходить до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, виходячи з наступного.

Так, предметом спору є постанова Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на ФО-П Червоненко Д.І. суму 250380грн.

Як передбачено частиною 6 статті 265 КЗпП України, виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Дії державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з виконання постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на ФО-П Червоненко Д.І. суму 250380грн наступні.

03 вересня 2019 року Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито провадження по виконанню постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на ФО-П Червоненко Д.І. суму 250380грн та накладено арешт майна боржника

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами 5, 7 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом тощо.

Пунктом 2 частини 1 статті 34, частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа - до розгляду питання по суті.

Отже, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409, яка є предметом оскарження в даній справі, зумовлює примусове виконання цієї постанови та тягне за собою інші наслідки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Подальше вчинення державним виконавцем виконавчих дій може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення не лише суми штрафу, яка є спірною, а й витрат виконавчого провадження, вже призвело до арешту майна позивача, а в подальшому може призвести до його реалізації.

Стягнення вказаної суми може призвести до фактичного зупинення підприємницької діяльності.

Проаналізувавши зміст позовних вимог та зміст поданої заяви про забезпечення позову, суд вважає, що примусове стягнення суми штрафу згідно оскаржуваної постанови, може призвести до тяжких наслідків, які перешкоджатимуть веденню господарської діяльності позивача, а тому суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Таким чином, заходи забезпечення позову, про які просить позивач, є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а тому вжиття таких заходів буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. При цьому, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища та лише тимчасово, до вирішення спору, зупиняє процедуру стягнення штрафу за оскаржуваною постановою.

Очевидних ознак протиправності спірної постанови відповідача від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 судом не встановлено при розгляді заяви позивача про забезпечення позову, з огляду на що у суду відсутні підстави для зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409.

Враховуючи положення п.5 ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України та наявність відкритого виконавчого провадження по оскарженню спірної постанови, суд вбачає підстави для часткового задоволення заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст. 77, 150, 151, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі №200/12005/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на суму 250380грн задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на підставі виконавчого документа постанови Головного управління Держпраці у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу від 18 червня 2019 року №КВ1104/1698/АВ/ТД/ФС-409 на суму 250380грн, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №200/12005/19-а.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала постановлена та підписана 16 жовтня 2019 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя А.С. Зеленов