Справа № 522/19922/15-а
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/198/19
УХВАЛА

16 жовтня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів, про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2015 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів, про визнання незаконним та скасування рішення.

На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 27 грудня 2018 року №4049/0/15-18 про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Шкамерда К.С. (протокол повторного авторозподілу від 07.02.2019 року).

Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Шкамерди К.С. та ухвалою суду від 07 серпня 2019 року провадження по справі відкрито.

На підставі розпорядження керівника апарату суду Німас І.Я. від 30.09.2019 року № 2264/19, про передачу нерозглянутих справ, автоматичним перерозподілом вказана цивільна справа передана судді Науменко А.В. для розгляду по суді.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить:

«- визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 279 від 27.08.2015 року в частині демонтажу нежитлового приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1

В позові посилається, на те що нежитлове приміщення незаконно демонтоване відповідачем, тому як не є тимчасовою спорудою, а капітальною будівлею, право власності на яке зареєстроване у законому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.І ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Питання віднесення окремих категорій справ до адміністративної юрисдикції деталізовано у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

У п.п. 2,3 даної Постанови зазначено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватно-правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно- правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Системний аналіз норм права дає підстави вважати, що публічно-владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

У своєму позові позивач наголошує про те, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради прийняті з порушенням встановленого законом порядку.

Але суд визнає, що мотивування позову та заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають саме приватноправовий характер, оскільки орган місцевого самоврядування в цих відносинах виступає як суб`єкт права власності на земельну ділянку, на якої розташоване майно позивача, а не як суб`єкт владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, посилання позивача на норми цивільного та земельного законодавства додатково вказують на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом з метою захисту свого приватного права на нежитлову будівлю (нерухоме майно) розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Суд враховує, що за своєю правовою природою оскаржувані у справі № 522/19922/15-а є актами індивідуальної дії, які можуть впливати на права та інтереси лише тієї особи, стосовно якої взагалі прийнято таке рішення, а саме ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення Виконавчим комітетом Одеської міської ради є індивідуальним актом, приписи якого звернені виключно до ОСОБА_1 .

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №9901/435/18 зазначила про те, що захисту адміністративним судом підлягають фактично порушені права особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З урахуванням наведених обставин суд встановлює, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач не здійснював стосовно позивача жодних владних управлінських функцій, що виключає наявність між сторонами публічно-правового спору.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються оскарження рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради у рамках приватно-правових відносин, захист зазначених позивачем інтересів може відбуватись лише із застосуванням цивільно-правових засобів, а справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що, в свою чергу, виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглядаючи справу «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За викладених обставин правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції і компетенція адміністративних судів на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу влади, у зв`язку з чим в даному випадку адміністративний суд не є «судом, встановленим законом».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 238КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа: Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів, про визнання незаконним та скасування рішення.

Роз`яснити, що позивач має право звернутися за захистом свого порушеного права власності в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Науменко

16.10.2019