Справа № 640/10423/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 жовтня 2019 року справа №640/10423/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доКабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач, КМУ)
про"1) визнання безправ`я, беззаконня, бездіяльність, безвідповідальність в діях і рішеннях відповідача, тобто: дії протиправними; 2) визнання гарантій встановлених статтями 1, 2, 3, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо правовідносин позивача довічними, як таких, що не мають: строку будь-якої давності, зворотної дії в часі, будь-яких обмежень; 3) присудження протиправного порушеного права на виплату щорічної, довічної виплати одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з лютого 2011 року по довічно, та зобов`язання держави в особі Кабінету Міністрів України, його виконавчого органу призначити, нарахувати, перерахувати, виплатити не виплачені суми - борг з лютого 2011 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати; 4) присудження на всю суму боргу по щорічно нарахувати 3% річних, що входять до грошового зобов`язання незалежно від рішення суду з лютого 2011 року по день виплати, та на всю загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Нацбанку України, та 3% річних по день повної виплати; 5) встановлення судового контролю за виконанням рішення суду; 6) зобов`язання відповідача забезпечити суд доказами щодо забезпечення прав та їх гарантій, встановлених законом; 7) забезпечення всіх позовних вимог, як конституційної гарантії права"
В С Т А Н О В И В:

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними дії та бездіяльність відповідача, що полягають у виплаті одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, меншому ніж десять мінімальних пенсій за віком, що суперечить вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншим нормативно-правовим актам.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/10423/19 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі №826/10423/19 та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує на необґрунтованість позовних вимог, оскільки відносини щодо обсягів фінансування витрат на виплату одноразової грошової допомоги до 05 травня визначені на законодавчому рівні.

В судовому засіданні призначеному на 04 вересня 2019 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

22 серпня 2019 року, згідно відмітки служби діловодства суду, позивачем подано заяву "Позовна вимога".

Також, 30 вересня 2019 року позивачем подано заяву "Позовна вимога "Від народу України "За право Народу" Про забезпечення конституційного права на судовий захист".

Разом з тим, частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини третьої статті 178 Кодексу адміністративного судочинства України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Враховуючи, що підготовче провадження закрито ухвалою від 01 серпня 2019 року, заяви позивача від 22 серпня 2019 року та від 30 вересня 2019 року, якими фактично збільшено позовні вимоги, судом до уваги не приймається.

При цьому, суд звертає увагу, що заява від 30 вересня 2019 року підписана позивачем та іншими особами. Разом з тим, довіреності на представництво інтересів позивача цими особами в матеріалах справи відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є інвалідом І групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в початковій редакції) визначено пільги, які надаються інвалідам війни.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" статтю 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" доповнено частиною четвертою (надалі номер частини четвертої змінено на п`яту) наступного змісту: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину п`яту статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викладено у наступній редакції: "щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У свою чергу, Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року (далі по тексту - Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII), розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким зокрема передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Положення Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII неконституційними не визнавались та є чинними на даний час.

Таким чином суд звертає увагу, що Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII надано Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення розміру разової грошової допомоги встановленої частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Враховуючи те, що останнім у часі є Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп визначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Разом з тим у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року у справі №539/622/17 та від 28 березня 2018 року у справі №569/853/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України визначаючи порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України діяв у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та Законами України.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено в межах спірних правовідносин протиправності дій з боку відповідача, а тому позовні вимоги про "визнання безправ`я, беззаконня, бездіяльність, безвідповідальність в діях і рішеннях відповідача, тобто: дії протиправними" задоволенню не підлягають.

При цьому, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що одноразова грошова допомога до 05 травня позивачу виплачувалась у розмірах, менших ніж було встановлено вимогами чинного законодавства у відповідні періоди часу, відповідно позовні вимоги про "присудження протиправного порушеного права на виплату щорічної, довічної виплати одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з лютого 2011 року по довічно, та зобов`язання держави в особі Кабінету Міністрів України, його виконавчого органу призначити, нарахувати, перерахувати, виплатити не виплачені суми - борг з лютого 2011 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії на день виплати" та про "присудження на всю суму боргу по щорічно нарахувати 3% річних, що входять до грошового зобов`язання незалежно від рішення суду з лютого 2011 року по день виплати, та на всю загальну суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% річних від найвищої облікової ставки Нацбанку України, та 3% річних по день повної виплати" нормативно і документально не підтверджуються та не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що нормами чинного законодавства не передбачено порядку визнання гарантій встановлених законодавством довічними, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог в частині "визнання гарантій встановлених статтями 1, 2, 3, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо правовідносин позивача довічними, як таких, що не мають: строку будь-якої давності, зворотної дії в часі, будь-яких обмежень" відсутні.

В свою чергу, враховуючи, що вимоги про "зобов`язання відповідача забезпечити суд доказами щодо забезпечення прав та їх гарантій, встановлених законом та про забезпечення всіх позовних вимог, як конституційної гарантії права", є похідними від решти позовних вимог, суд зазначає про відсутність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відсутні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий);
Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд . 12/2 ; ідентифікаційний код відсутній).

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов