Справа № 240/8820/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8820/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Невмержицького О.О., Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєва М.М про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - Невмержицького О.О., Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - Корнєєва М.М., в якому просив визнати дії протиправними та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - Конєєва М.М. від 23.06.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП №32341423 від 28.04.2012 з примусового виконання виконавчого листа №1376/12 від 10.04.2012 на Житомирську районну державну адміністрацію Житомирської області, що видав Житомирський окружний адміністративний суд на підставі постанови від 24 листопада 2011 року по справі №0670/4645/11, яка була закінчена згідно відповіді вих. №18-04/2346 від 26.12.2016 Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області за підписом голови райдержадміністрації С.М.Микитюк.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Невмержицького О.О. Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєва М.М. про визнання дій протиправними та скасування постанови - повернуто позивачу.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що що про оскаржувану постанову від 23.06.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП №32341423 він дізнався з листа Житомирської місцевої прокуратури від 19.03.2019 №М-7055-16, якого він отримав 28.03.2019 та з постанови слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Коцюбко К.В. від 30.10.2018 про закриття кримінального провадження №0000731.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09.08.2019.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки встановлено факт пропуску позивачем строку звернення із позовом до суду, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України та надано позивачу десятиденний строку з дня отримання копії вказаної ухвали усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску зазначеного строку.

06 серпня 2019 року до суду, на виконання вимог ухвали від 22.07.2019 про залишення позовної заяви без руху, надійшла заява ОСОБА_1 в якій позивач зазначив, що строк звернення з даним позовом до суду ним не пропущено.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено десятиденний строк на звернення до суду щодо оскарження постанови від 23.06.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП №32341423, доказів поважності причин пропуску такого строку позивач до суду не надав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Положеннями ч. 2 ст. 123 КАС України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини шостої статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для повернення позовної заяви, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Житомирській області - Конєєва М.М. від 23.06.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП №32341423 від 28.04.2012, однак щодо порушення своїх прав та законних інтересів дізнався лише з листа Житомирської місцевої прокуратури від 19.03.2019 №М-7055-16, якого він отримав 28.03.2019 та з постанови слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Коцюбко К.В. від 30.10.2018 про закриття кримінального провадження №0000731.

При цьому ОСОБА_1 зазначає, що для оскарження постанови в суді, йому необхідна була сама постанова, копію якої він отримав лише 18.04.2019.

Водночас, зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України слідує, що десятиденний термін для звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Встановлення адміністративним процесуальним законодавством часових меж реалізації особою її права на судове оскарження обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 р. по справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 р по справі «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Більш того, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенцію та практику ЄСПЛ є джерело права.

Варто зазначити, що початок перебігу строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права. Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного спору є рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, тобто дана справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його розгляду судом визначаються ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.

Разом з тим, на підтвердження такої позиції в обгрунтування строку звернення до суду позивач вказав, що про існування оскаржуваної ним постанови від 23.06.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП №32341423 він дізнався з листа Житомирської місцевої прокуратури від 19.03.2019 №М-7055-16, якого отримав 28.03.2019. Однак, при цьому ОСОБА_1 зауважив, що для оскарження постанови в суді, йому необхідна була сама постанова, копію якої він отримав лише 18.04.2019.

Таким чином, оскільки про прийняття оскаржуваної постанови позивач дізнався 28.03.2019, тому з огляду на положення ч.2 ст.287 КАС України строк звернення до суду з даною позовною заявою для позивача закінчився 08.04.2019. Однак до Житомирського окружного адміністративного суду з даним позовом позивач звернувся 20.06.2019, тобто з пропуском строку звернення до суду встановленого ч.2 ст.287 КАС України.

З наведеного вбачається, що позивач про прийняття оскаржуваної постанови дізнався 28.03.2019, однак про отримання її копії звернувся лише 18.04.2019, при цьому не надавши доказів, які б свідчили про відсутність у нього можливості отримати копію постанови раніше

Разом з тим, як було правильно встановлено судом, спірну постанову державного виконавця позивачем отримано 18 квітня 2019 року, отже останнім днем строку на її оскарження було 29 квітня 2019 року. Відповідно, якщо рахувати початок перебігу процесуального строку починаючи з дня вручення позивачу копії оскаржуваної ним постанови, тобто з 18 квітня 2019 року, у позивача була практична можливість своєчасно звернутись до суду з позовною заявою.

Втім, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 20 червня 2019 року, тобто з пропуском встановленого ст.287 КАС України десятиденного строку, будь-яких доказів поважності пропуску даного строку позивач не надав, пояснивши в судовому засіданні, що помилився.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України і вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції стосовно наявності підстав для повернення позовної заяви, у зв`язку із чим ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 жовтня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.