Справа № 520/6004/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р. № 520/6004/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участі: представника позивача - Куценка О.А. ,

представника відповідача - Чернишова К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що підстави відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують його права на отримання земельної ділянки .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, посилаючись на наведені у ньому обставини.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов, в контексті того, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 15.01.2019 року по суті не відмовляло позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою , а лише надало відповідь на адвокатський запит представника позивача про відсутність підстав для вчинення означених дій.

Позивач надав відповідь на відзив щодо помилковості доводів відповідача.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, що відповідь на адвокатський запит представника позивача не може вважатись розглядом клопотання позивача в порядку, передбаченому ЗК України. Крім того, вказаним адвокатським запитом було лише висловлено прохання надання інформації по заяві позивача, яку відповідачем було надано в порядку, передбаченому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Третьою особою надано клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника та пояснення, що вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою Земельним Кодексом України віднесено саме до повноважень відповідача.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу без участі представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного .

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року, справа №2-769, за позивачем було визнане право власності на земельні ділянки, які мали отримати її покійні дід, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та бабуся, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із земель запасу сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

На заяву позивача до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області нею було отримано відповідь листом від 09.08.2018 року з рекомендацією звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідно до ст.122 Земельного Кодексу України.

Позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з заявою від 07.11.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0211 орієнтованою площею 6,6950 умовних кадастрових гектарів для подальшого надання у власність з посиланням на ст.ст. 25,118 ЗК України та отримала лист від 21.11.2018 року про відсутність підстав для вчинення вказаних дій через ненадання підтверджуючих розмір земельної ділянки документів, оскільки рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року, справа №2-769, відповідні дані не встановлено, а також, з тих підстав, що вказане судове рішення не містить жодних зобов`язань відповідача на вчинення означених дій.

З метою уточнення підстав, викладених у листі відповідача від 21.11.2018 року представником позивача подано адвокатський запит від 08.01.2019 року в порядку ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з проханням надання інформації по заяві позивача від 07.11.2018 року, у відповідь на який надано лист від 15.01.2019 року № 29-20-14-362/0/19-19 про відсутність підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою через ненадання підтверджуючих розмір земельної ділянки документів, оскільки рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2007 року, справа №2-769, відповідні дані не встановлено, а також, з тих підстав, що вказане судове рішення не містить жодних зобов`язань відповідача на вчинення означених дій.

Позивач, вважаючи вказану відмову протиправною, звернулась до суду з даним позовом.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 81 ЗК України , громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною 3 ст. 25 ЗК України встановлено, що землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Статтею 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Вирішуючи вказану справу, суд вказує, що оскаржувана відмова відповідача, викладена в листі від 15.01.2019 року не є відмовою позивачеві у вирішенні її заяви в порядку, передбаченому Земельним Кодексом України, а є відповіддю, наданою відповідно до ст.24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" на адвокатський запит представника позивача.

Крім того, адвокатський запит, на який надано спірну відповідь, містить в собі лише прохання надання інформації заявою позивача від 07.11.2018 року, яка у свою чергу, подана в порядку ЗК України, та не містить будь - яких вказівок про повторний її розгляд, прийняття будь-яких рішень тощо.

Тобто, фактично у справі, що розглядається, підставою виникнення спірних правовідносин стала виключно незгода позивача зі змістом відповіді на адвокатський запит, що не спростовує факту його розгляду у встановленому законом порядку.

Таким Законом, у даному випадку, є Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а не Земельний кодекс України.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Виходячи з аналізу наведених норм, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Разом з тим, оскільки спірний лист відповідача від 15.01.2019 року надано як відповідь на адвокатський запит в порядку Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідачем не приймалось рішення за результатами його розгляду в порядку, передбаченому ЗК України, нормами якого позивач обґрунтовував свій позов.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем у зв`язку з викладеним вище не реалізовано наданих законом дискреційних повноважень щодо вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку, передбаченому ЗК України, в даному випадку відсутній предмет судового захисту та, відповідно, відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати позивачу такий дозвіл.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи навдене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.