Справа № 420/3301/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3301/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Якових Є . В.,

Від відповідача: Бугаєнко Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТЕ" (, адреса: 65031, м. Одеса, вул. Чапаєва, 5-А) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТЕ" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, викладене у протоколі засідання Комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмови в такій реєстрації №14 від 14.01.2019р. про внесення ТОВ "ЕКСТЕ" () до Журналу ризикових операцій;

зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області виключити ТОВ "ЕКСТЕ" із переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платника з ознаками ризиковості.

Ухвалою суду від 05.06.2019р. адміністративний позов ТОВ "ЕКСТЕ" залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, та встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів зарахування сплаченого судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

10.06.2019р. згідно даних інформаційної бази КП "ДСС" Одеського окружного адміністративного суду встановлено зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України суми судового збору за платіжним дорученням №3743 від 24.05.2019р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.06.2019 року.

26.06.2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу для підготовки відповіді на відзив.

З урахуванням викладеного судом відкладено підготовче засідання на 08.08.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.09.2019 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.09.2019 року.

Усною ухвалою суду від 24.09.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву для додаткового вивчення матеріалів справи до 07.10.2019 року.

У судове засідання 07.10.2019 року з`явились представники сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що с метою виконання Товариством вимог податкового законодавства 18.01.2019 року направлено податкову накладну за грудень місяць 2018 року з податку на додану вартість. Однак, у реєстрації було відмовлено через відсутність укладеного між позивачем та контролюючим органом договору про визнання цифрових документів. Позивачем було направлено заяву про приєднання до договору про визнання цифрових документів, однак і у цій заяві було відмовлено, оскільки діючий договір від 21.02.2018 року між позивачем та податковим органом наявний. Внаслідок з`ясування даних обставин позивачем встановлено, що рішенням Комісії, яке оформлено Протоколом засідання Комісії від 14.01.2019 року №14, ТОВ «ЕКСТЕ» внесено до переліку ризикових платників податку. Позивач не погоджується із вказаним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з тієї підстави, що оскаржуване рішення не містить обґрунтування його прийняття. Так, зі змісту рішення не вбачається можливим зрозуміти, які саме обставини стали підставою для включення позивача до переліку ризикових платників податку. Невизначення підстав прийняття рішення свідчить про його необґрунтованість та, як наслідок, його протиправність.

26.06.2019 року за вх.№22983/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. На підтвердження власної правової позиції представник відповідача зазначає, що оскаржуване рішення прийнято на підставі п.п.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку. Фактичні підстави прийняття рішення визначені у доповідній записці, яка розглядалась на засіданні Комісії ГУ ДФС в Одеській області. На підставі визначених даних було прийнято оскаржуване рішення, яким позивача і включено до переліку ризикових платників податку.

07.08.2019 року представником відповідача за вх.№28366/19 надано додатки до відзиву, які не були приєднані до відзиву під час його надання у зв`язку із технічною неможливістю.

29.08.2019 року за вх.№30815/19 від представника позивача надійшли додаткові пояснення на доводи відповідача у відзиві на позовну заяву, з урахуванням наданих представником Головного управління ДФС в Одеській області додатків до відзиву 07.08.2019 року. Так, представник позивача у вказаних поясненнях зазначив, що частина доказів, а саме роздруківка «реалізація-придбання» не є належним та допустимим доказом та не може бути прийнята судом, оскільки:

по-перше, не подана відповідачем разом із відзивом на позовну заяву;

по-друге, сформована за період 03.01.2019 року-24.06.2019 року, тобто за період після оскаржуваного рішення.

З урахуванням цього, представник позивача просив приєднати до матеріалів справи та враховувати під час розгляду справи по суті лише копію Доповідної записки від 14.01.2019 року та додаток до неї.

Усною ухвалою суду від 04.09.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, судом було частково приєднано до матеріалів справи надані представником відповідача докази від 07.08.2019 року, а саме копію Доповідної записки від 14.01.2019 року та додаток до неї.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСТЕ» перебуває на обліку у ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області.

20.12.2017 року між позивачем та ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області було укладено Договір про визнання електронних документів №1552003 (а.с.15-18).

21.01.2018 року позивачем було подано заяву про приєднання №2 до Договору про визнання електронних документів №1552003 (а.с.13).

18.01.2019 року позивачем направлено до ДФС України податкову накладну з ПДВ за грудень 2018 року, однак 21.01.2019 року отримано Квитанцію №1, у якій визначено, що документ не прийнято з підстави відсутності між платником податку та фіскальним органом Договору про визнання електронних документів (а.с.19).

При спробі направити заяву про приєднання до договору позивач отримав Квитанцію із відомостями про наявність діючого договору про визнання електронних документів (а.с.14).

З метою з`ясування обставин щодо дії договору про визнання електронних документів представником ТОВ «Ексте» було направлено адвокатський запит 13.03.2019 року (а.с.20).

У відповідь на вказаний запит позивачем отримано Лист від 19.03.2019 року №4713/Я/15-32-08-04-10, у якому визначено, що позивача включено до переліку ризикових платників податку (а.с.21-22).

Згідно Витягу з Протоколу засідання Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у такій реєстрації щодо внесення платників до Журналу ризикових платників від 14.01.2019 №14 ТОВ «ЕКСТЕ» включено до такого журналу на підставі пп.7 п.1.6 Критеріїв та Доповідної записки від 14.01.2019 року №7/22/11/15-32-07-03-13 (а.с.26).

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117, визначає організаційні та процедурні засади діяльності комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - комісії контролюючих органів), а також права та обов`язки її членів.

Згідно з п.п.2-3 Порядку роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117, комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Комісія контролюючого органу діє в межах повноважень, визначених у Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок взаємодії Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, структурних підрозділів ДФС та головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, затверджений Наказом Державної фіскальної служби України 03.08.2018 року № 523, є розпорядчим документом, який визначає організаційні та процедурні засади діяльності Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Комісія ДФС) та порядок її взаємодії зі структурними підрозділами ДФС та комісіями головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС (далі - комісії регіонального рівня).

Відповідно до п.6 Порядку взаємодії Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, структурних підрозділів ДФС та головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, затверджений Наказом Державної фіскальної служби України 03.08.2018 року № 523, комісіями регіонального рівня здійснюється: розгляд питань щодо внесення/виключення платників податку до (з) переліку ризикових платників податків згідно з пунктом 1.6 Критеріїв ризиковості платника податку, які затверджено Державною фіскальною службою України та погоджено з Міністерством фінансів України (далі - Критерії); розгляд наданої Комісією ДФС інформації по платниках з ознаками ризиковості в день її надходження, внесення таких платників податку до переліку ризикових платників податків, а в разі прийняття відповідного рішення - виключення платників податку з переліку ризикових платників податків.

Згідно з п.7 Порядку взаємодії Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, структурних підрозділів ДФС та головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, затверджений Наказом Державної фіскальної служби України 03.08.2018 року № 523, засідання комісій регіонального рівня щодо розгляду питань про внесення/виключення платників податку до (з) переліку ризикових платників податків проводиться згідно з Порядком роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117.

Відповідно до п.8 Порядку взаємодії Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, структурних підрозділів ДФС та головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, затверджений Наказом Державної фіскальної служби України 03.08.2018 року № 523, до протоколу засідання комісій регіонального рівня обов`язково додаються: перелік платників податків, щодо яких виявлено ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 Критеріїв; матеріали, на підставі яких платників податків внесено до переліку ризикових платників податків; інша інформація, що розглядається комісіями регіонального рівня.

Згідно з п.9 Порядку взаємодії Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, структурних підрозділів ДФС та головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, затверджений Наказом Державної фіскальної служби України 03.08.2018 року № 523, інформація щодо внесення/виключення платників податку до (з) переліку ризикових платників податків згідно з пунктом 1.6 Критеріїв вноситься секретарями комісій регіонального рівня до АІС «Податковий блок». Інформація щодо внесення/виключення платників податку до (з) переліку ризикових платників податків згідно з пунктами 1.1-1.5 Критеріїв вноситься відповідальними особами, яких включено до складу комісій регіонального рівня. Відповідно до алгоритму дій співробітників оперативних підрозділів при формуванні облікової картки та внесенні інформації до переліку ризикових платників податків (додаток 3), відповідальна особа (член комісії регіонального рівня) формує облікову картку в електронному вигляді у формі згідно з додатком 4 до Порядку.

Правова позиція сторін у справі сформована на необхідності встановлення обґрунтованості оскаржуваного рішення. Позивач у справі притримується позиції, що оскаржуване рішення є самостійним розпорядчим актом та має відображати підстави його прийняття. Зазначення у якості підстави посилання на пп.7 п.1.6 Критеріїв не може вважатись належним обґрунтуванням рішення, оскільки вказаний пункт носить загальний характер, який вказує на наявність інформації про ризикові операції. Аналіз цих операцій та їх оцінка у вказаному рішенні дійсно може бути належною та обґрунтованою підставою для прийняття рішення про включення платника податку до переліку ризикових платників, однак цього контролюючим органом здійснено не було.

Суд приймає доводи позивача та зазначає, що у Критеріях ризиковості платника податку, зокрема, зазначено, що платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо (пункт 1.6):

платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим);

дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації;

платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);

наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Як вказує представник відповідача, обставини щодо ознак здійснення ризикових операцій платником відображені у доповідній записці від 14.01.2019 року №7/22/11/15-32-07-03-13 (а.с.26).

Суд критично ставиться до посилання відповідача на Доповідну записку як належну підставу для прийняття рішення про включення платника податків до переліку ризикових платників. Із змісту вказаної записки судом встановлено, що вона лише відображає пропозицію про внесення на розгляд Комісії ГУ ДФС в Одеській області питання щодо включення платників податку за переліком до Переліку ризикових платників.

Роздруківка, надана представником відповідача разом із заявою від 07.08.2019 року (а.с.59), взагалі не відображає зв`язку документа із діяльністю позивача. Навіть якщо взяти до уваги визначений у даній роздруківці ризик «Недостатня кількість працюючих для виконання зазначених послуг; середня заробітна плата нижча мінімального рівня», то вказані обставини, на переконання суду, можуть бути встановлені лише при проведенні перевірки, а не за результатом дослідження облікової інформації щодо позивача, яка міститься у внутрішній інформаційній системі податкового органу, без її належного оформлення у вигляді Акту перевірки.

Більше того, відповідачем не наведено доводів стосовно того, яким чином Комісія ГУ ДФС в Одеській області оцінювала вказані обставини та чи оцінювала взагалі, що надає оскаржуваному рішенню ознак та характеру необґрунтованого.

В даних обставинах суд позбавлений можливості оцінити підстави внесення ТОВ "ЕКСТЕ" до Переліку ризикових платників, оформленого протоколом №14 від 14.01.2019р., адже така оцінка відсутня у самому рішенні та не надано жодних доказів дослідження таких підстав Комісією при його прийнятті.

Суд зауважує, що відзив на позовну заяву відображає норми чинного законодавства, які регулюють правовідносини із спірного питання, однак не визначає оцінки обставин та те, як ті чи інші норми підтверджують правомірність оскаржуваного рішення.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом ознак необґрунтованості рішення та недослідження контролюючим органом всіх необхідних обставин суд вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії, оформленого Протоколом засідання №14 від 14.01.2019 року, підлягає задоволенню.

Стосовно похідної позовної вимоги щодо зобов`язання виключити позивача з переліку ризикових платників податків суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Також у цій справі суд враховує правову позицію висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.10.2011 року у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07.07.2011 року у справі «Серков проти України» (заява №39766/05) в яких ЄСзПЛ дійшов висновку, про те що, по-перше національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Позовні вимоги щодо зобов`язання виключити "ЕКСТЕ" з реєстру ризикових платників податків, що відбулось на підставі протоколу засідання комісії №14 від 14.01.2019р., є ефективним та таким, що відповідає меті та завданню адміністративного судочинства механізмом захисту порушеного права в контексті визнання протиправним такого рішення. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення комісії Головного управління ДФС в Одеській області, викладене у протоколі засідання Комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмови в такій реєстрації №14 від 14.01.2019р. про внесення ТОВ "ЕКСТЕ" () до Журналу ризикових платників, задоволенню підлягає і похідна від цього вимога.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податного управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, судом встановлені підстави вважати оскаржуване рішення протиправним, доводи відповідача не спростовують аргументи позивача стосовно безпідставності оскаржуваного рішення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Виходячи із наведеного, позовні вимоги ТОВ "ЕКСТЕ" підлягають задоволенню повністю.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. (а.с. 3).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТЕ" () 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТЕ" (, адреса: 65031, м. Одеса, вул. Чапаєва, 5-А) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління ДФС в Одеській області, викладене у протоколі засідання Комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмови в такій реєстрації, №14 від 14.01.2019р. про внесення ТОВ "ЕКСТЕ" () до Журналу ризикових платників.

Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області виключити ТОВ "ЕКСТЕ" із переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платника з ознаками ризиковості.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСТЕ" () 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 16.10.2019 року.

Суддя М.М. Аракелян

.