Справа № 804/365/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року

Київ

справа №804/365/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3450/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі судді Жукової Є.О. від 23 січня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Поплавського В.Ю., суддів Сафронової С.В., Чепурнова Д.В. від 13 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів про визнання протиправними дій та скасування сум податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби (правонаступник - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів; далі - відповідач, Інспекція), в якому просило: 1) визнати протиправними дії Інспекції щодо визначення суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн.; 2) визнати протиправними дії Інспекції щодо формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року із визначенням податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91грн.; 3) скасувати суму податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., визначеного у податковій вимозі №22 від 26 листопада 2012 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало, що у Товариства відсутній несплачений у визначений законодавством строк податковий борг, на який в силу статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) нараховувалась б пеня, а тому вважає протиправними дії Інспекції щодо визначення суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Рішення судів обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено наявності у позивача узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток та/або пені, які б не були сплачені Товариством у встановлений законодавством строк, у зв`язку з чим, за висновком судів, дії відповідача щодо визначення Товариству суми податкового боргу у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., а також формування податкової вимоги вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому судами попередніх інстанції відхилено доводи відповідача щодо відкликання контролюючим органом на час розгляду справи податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року та відсутність спірних правовідносин у зв`язку із цим.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права, а також порушення процесуальних норм - вирішення спору без повного та всебічного дослідження всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду справи, просив скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В касаційній скарзі по суті зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій та залишення ними поза увагою, що податкова вимога направлена Товариству з підстав, передбачених підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України, у зв`язку із чим вказує на невірне обрахування судами розміру та строків пені, яка нарахована в автоматичному режимі за весь період заниження податкового зобов`язання. Крім того звертає увагу, що позивачем при зверненні до суду не оспорювалась та визнавалась сума нарахованої пені у розмірі 23657,07 грн., а тому вважає безпідставними твердження судів у цій справі про відсутність об`єкта, на який відповідно до статті 129 ПК України повинна бути нарахована пеня.

Товариство подало заперечення на касаційну скаргу, в яких просить останню залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 травня 2012 року Інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої був складено акт №164/26-14352406, у якому встановлено заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 1399680,24грн., в тому числі по періодам: І квартал 2011 року завищено на 853166,82грн., ІІ квартал 2011 року занижено на 2062380,39грн., ІІІ квартал 2011 року завищено на 217943,27грн., ІІ-ІІІ квартали 2011 року занижено на 1844437,12 грн., ІV квартал 2011 року занижено на 408409,94 грн., ІІ-ІV квартал 2011 року занижено на 2252847,06 грн.

На підставі акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 14 червня 2012 року №, відповідно до якого визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 1399680,24грн.

На підставі прийнятого за результатами адміністративного оскарження рішення Державної податкової служби України від 01 листопада 2012 року №4562/0-61-12/10-2115 Інспекцією 09 листопада 2012 року винесено нове податкове повідомлення-рішення №, відповідно до якого сума грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток банківських установ» складає -183591,57грн.

Відповідач листом №30378/10/26-013 від 22 листопада 2012 року повідомив голову правління Товариства щодо нарахування пені у розмірі 103600,91 грн. та необхідність її сплати.

26 листопада 2012 року Інспекцією винесено податкову вимогу №22 на суму боргу по пені у розмірі 103600,91 грн.

29 листопада 2012 року Товариство у листі №5/32-9548 просило Інспекцію розглянути та погодити скоригований розрахунок пені у сумі 23657,07 грн., визначеній позивачем відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України.

12 грудня 2012 року відповідач листом №33156/10/26-013 надав відповідь на лист Товариства №5/32-9548 та повідомив, що при обрахуванні пені в автоматичному режимі не було враховано термін продовження розгляду в адміністративному порядку скарг і фактична сума пені становить 90311,47 грн.

12 грудня 2012 року Товариство звернулось до Інспекції з листом №5/32-9880, у якому, вказуючи на те, що строк розгляду листа №5/32-9548 від 29 листопада 2012 року щодо погодження розрахованої позивачем пені в сумі 23657,07 грн. сплинув, просив провести залік вказаної суми за рахунок наявного залишку у вигляді переплати на особовому рахунку з податку на прибуток (код бюджетної класифікації 11020600) в рахунок погашення пені за актом планової документальної виїзної перевірки №164/26-14352406 від 29 травня 2012 року з урахуванням результату оскарження в адміністративному порядку.

24 грудня 2012 року відповідач листом №34645/10/20-232 повідомив Товариство про те, що станом на 20 грудня 2012 року за останнім рахується податковий борг зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) до державного бюджету в сумі 79943,84 грн. по податку на прибуток банківських організацій.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із даним позовом та розгляду справи судами попередніх інстанцій) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом положень пункту 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 11 КАС України (у згаданій вище редакції) адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважать начебто певні дії суб`єкта владних повноважень впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що предметом цього спору є наявність податкового боргу Товариства у розмірі 103600,91 грн., а також дії Інспекції щодо визначення вказаної суми податкового боргу у вигляді пені та формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року на зазначену суму податкового боргу.

У контексті наведеного слід зазначити, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, урегульовані положеннями ПК України.

Згідно підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України установлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (пункт 56.1 статті 56 ПК України).

Наведене дає підстави для висновку, що правові наслідки для платника податків має не здійснення контролюючим органом арифметичних розрахунків податкового боргу або пені, а саме направлення письмової вимоги, як рішення суб`єкта владних повноважень.

Належним способом захисту в такому випадку, відповідно до вимог статей 105, 162 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень), є визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень і скасування такого рішення чи окремих його положень.

Звертаючись до суду із даним позовом, Товариство вимог про оскарження податкових повідомлень-рішень № від 14 червня 2012 року та № від 09 листопада 2012 рок, а також безпосередньо самої податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року, як рішення суб`єкта владних повноважень, не заявляло.

Суди ж, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позовних та визнаючи дії Інспекції щодо обрахунку суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн. та формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року протиправними, не вказали, які порушення прав та інтересів позивача допустив відповідач у межах правовідносин, що є предметом розгляду у справі.

Водночас, як стверджував у ході судового розгляду відповідач, податкова вимога №22 від 26 листопада 2012 року відкликана 17 січня 2013 року, а майно Товариства звільнено з податкової застави, про що позивача повідомлено листом від 17 січня 2013 року №1522/10/19-014. Проте належної правової оцінки суди попередніх інстанцій таким обставинам не надали.

Помилковими є й рішення судів про задоволення позовних вимог в частині скасування суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн. з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника податків у сфері публічно-правових відносин та не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. Сума ж податкового боргу може бути підтверджена або спростована судом у разі спору про законність рішення контролюючого органу (податкової вимоги), яким таку визначено.

Крім того судами першої та апеляційної інстанцій взагалі залишено поза увагою обставини визнання Товариством у позовній заяві суми нарахованої пені у розмірі 23657,07 грн., як наслідок, висновок судів про протиправність дій відповідача щодо визначення Товариству суми податкового боргу у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн. не можна визнати обґрунтованим.

Отже суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, без повного з`ясування всіх обставин справи передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства.

За правилами статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі статті 353 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду