Справа № 520/2950/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 520/2950/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника позивача - Онопрієнко Л.М.

представника відповідача - Гасанової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року (суддя Супрун Ю.О.; м. Харків; повний текст рішення складено 23.05.2019) по справі № 520/2950/19

за позовом ОСОБА_2

до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі за текстом - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі за текстом - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу копії постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП №56431365;

- зобов`язати відповідача надати позивачу копію постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП № 56431365;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що відповідач листом від 20.12.2018 року відмовив йому в наданні копії постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП № 56431365, чим, на думку позивача, вчинив протиправну бездіяльність, заподіявши при цьому моральну шкоду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року та задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідачем у спірних правовідносинах було допущено протиправну бездіяльність внаслідок ненадання відповіді на запит позивача від 18.12.2018 на отримання публічної інформації, що є прямим порушенням його громадянських прав та завдало позивачу моральної шкоди. Вказує, що законодавством, що регулює відносини з примусового виконання судових рішень не обмежено право на отримання відомостей або документів виконавчого провадження третіми особами, оскільки не встановлено заборони на таке отримання. Натомість, законодавством України прямо встановлено обов`язок суб`єктів владних повноважень, яким є відповідач, надавати інформацію на запити фізичних осіб, що не було враховано судом першої інстанції при прийняття оскарженого рішення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем 10.12.2018 року було сплачено гарантійний внесок за участь у торгах по лоту № 316846, проте проведення публічних торгів було відкладено на підставі постанови Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11.12.2018 року ВП № 56431365 про відкладення виконавчих дій.

ОСОБА_2 , 18.12.2018 року подано до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області запит на отримання публічної інформації, в якому він просив надати йому копію постанови про відкладення проведення виконавчих дій Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11.12.2018 року ВП № 56431365.

Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за результатами розгляду запиту позивача, направлено відповідь 20.12.2018 року за вих. № 56431365/8/12 в якій, з посиланням на ст.ст. 14, 16, 19 Закону України "Про виконавче провадження", повідомлено, що для отримання інформації за виконавчим провадженням № 56431365, ОСОБА_2 необхідно надати належним чином оформлений документ на представництво інтересів сторони або учасника виконавчого провадження до відповідного відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області. Зазначено, що запит ОСОБА_2 не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що він не є стороною або уповноваженим представником сторони виконавчого провадження. (а.с. 22)

Незгода ОСОБА_2 , з отриманою відповіддю стала підставою для звернення його до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" та Закон України "Про інформацію" не регулює спірні правовідносини щодо надання копії постанови про відкладення проведення виконавчих дій Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Статус, права та обов`язки позивача при проведенні торгів врегульовані положеннями законодавства, яке є спеціальним при визначенні його обсягу прав та обов`язків.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації визначається Законом України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII.

Відповідно до статті 5 Закону N 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ст. 6 Закону N 2657-XII зазначено, що право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно зі статтею 7 Закону N 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VІ від 13.01.2011 (у подальшому - Закон № 2939).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939 визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону, доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема: надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно зі статтею 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до статті 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Підстави відмови та відстрочки в задоволенні запиту на інформацію передбачено статтею 22 Закону.

Так, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (частина четверта статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Таким чином, ненадання запитуваної інформації, володіння якою не заперечується відповідачем, у зв`язку з тим, що позивач не є стороною або уповноваженим представником сторони виконавчого провадження, суперечить положенням Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у спірних правовідносинах на Закон України "Про виконавче провадження", який регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) сторін виконавчого провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході виконавчого провадження, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження № 56431365 та звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації у відповідності до ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VІ, а тому відповідь на запит позивача повинна надаватись у відповідності до положень цього Закону.

Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача посилався на те, що постанова про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП № 56431365 містить персональні дані стягувача та боржника, а тому її копія не може бути надана позивачу.

Колегія суддів зазначає, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" регламентує також надання інформації з обмеженим доступом та підстави, за якими розпорядник інформації може обмежити доступ до неї.

Відповідно до статті 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Частиною третьої статті 10-1 Закону передбачено, що публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";

2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Таким чином, з аналізу норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" вбачається, що публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов, зокрема персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних".

Окрім того, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Нормами Закону України "Про захист персональних даних" встановлено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу.

Таким чином, законодавцем чітко й однозначно передбачено, що розпорядник публічної інформації не може відмовити заявнику в наданні запитуваного документу або його копії за відсутності підстав, визначених ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Натомість, розпорядник публічної інформації в праві регулювати обсяги інформації, що міститься в таких документах та надається на запити заявників, шляхом вилучення відповідних відомостей з обов`язковим дотриманням умов та посиланням на підстави обмеження доступу до публічної інформації, які передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності правових підстав визначених ст. 22 Закону № 2939-VІ для відмови позивачу у наданні інформації на його запит від 18.12.2018, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання надати позивачу копію постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП № 56431365 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Колегія суддів вказує на те, що в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправною бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди у розмірі 5000 грн., яка виразилася у значному нервовому напруженні у зв`язку з принизливим для його гідності положенням людини, якій скрізь незаконно та необґрунтовано відмовляють, яку "викинули" з торгів та змусили захищати свої права в суді, додатково витрачати кошти на банківські комісії та листування, а також на час відновлення справедливості.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Водночас, з врахуванням наведеного вище, судова колегія зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

При цьому, ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 року по справі № 520/2950/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо ненадання ОСОБА_2 копії постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП №56431365.

Зобов`язати Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області надати ОСОБА_2 копії постанови про відкладення проведення виконавчих дій від 11.12.2018 року ВП № 56431365.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року