Справа № 420/3192/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3192/19
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо ненадання Довідки про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати Довідку про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_2 виконано усі вимоги законодавства України щодо визнання його посвідки недійсною у зв`язку з втратою. Однак, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином оформленої Довідки про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , позивачу не видано. Крім того, позивач наголошував, що не визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_2 14.04.2009р., може призвести до негативних наслідків для позивача, адже дану посвідку можуть знайти треті особи, та неправомірно скористатись нею. Також, позивач зазначав, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з питання щодо видачі довідки про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 , однак, відповідачем жодних дій та рішень не приймалось, що на думку позивача, є протиправною бездіяльністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_2 Довідки про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 .

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_2 Довідку про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська,44, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 768(сімсот шістдесят вісім) грн. 40коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 документовано Посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.04.2009.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з втратою Посвідки на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.04.2009р., ОСОБА_2 звернувся до Суворовського РВ ДМС у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із Заявою від 12.04.2018р., у якій виклав прохання вважати Посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 недійсною.

За наслідками розгляду вищезазначеної заяви від 12.04.2018 Суворовським РВ ДМС у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області на адресу ОСОБА_2 надіслано Лист від 24.04.2018 №1055/5116, яким адресата повідомлено, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 №251 про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов`язані негайно повідомити органу Національної поліції за місцем її втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі посвідки, який інформує про це протягом п`яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Втрачена посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із Заявою від 24.04.2018, у якій просив вважати Посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 недійсною, та видати довідку, яка підтверджує, що втрачена посвідка визнається недійсною.

За результатами розгляду вищевказаної заяви від 24.04.2018 Головним управлінням ДМС України в Одеській області на адресу ОСОБА_2 надіслано Лист від 02.05.2018р. №А-557/6/5101-18/5100.5.3/7127-18, у якому зазначено про відсутність можливості видати довідку, яка підтверджує, що втрачена посвідка визнана недійсною, оскільки згідно Постанови №251 від 28.03.2012 у разі втрати посвідки іноземець зобов`язаний пред`явити документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка визначається недійсною (в даному випадку це довідка з органів внутрішніх справ про втрату документа).

10.05.2018 повноважний представник ОСОБА_2 повторно звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із Заявою, у якій просив вважати Посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 недійсною, та видати довідку, яка підтверджує, що втрачена посвідка визнається недійсною. До означеного звернення представником позивача було додано звіт про прийняття заяви, сформований в Поліції Швеції із перекладом на українську мову посвідчений нотаріально.

24.05.2018 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області видано ОСОБА_2 Довідку №5/3-277474 о/с про те, що посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 визнана недійсною згідно звіту вкраденого майна №5000-К520492-18 від 04.05.2018.

Також встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою від 06.03.2019 щодо видачі довідки, у якій просив повторно видати довідку про те, що посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 визнана недійсною згідно звіту №5000-К520492-18 від 04.05.2018.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 від 06.03.2019 Головним управлінням ДМС України в Одеській області на адресу заявника надіслано Лист №А-443/6/5101-19/5100.5.3/4058-19 від 19.03.2019 у якому зазначено, що згідно матеріалів справи щодо надання ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну, рішення про скасування посвідки на постійне проживання та визнання її недійсною ГУ ДМС України в Одеській області не приймалось.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо ненадання Довідки про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012р. №251.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, підставою для звернення ОСОБА_2 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою слугувало ненадання Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином оформленої довідки про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 14.04.2009, виданої на ім`я ОСОБА_2 .

За змістом частини 1 статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

На підставі пунктів 6, 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання, визначався Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012р. №251, відповідно до пункту 2 якого заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС.

За правилами пункту 22 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012р. №251 передбачено, що у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов`язані негайно повідомити органу Національної поліції за місцем її втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі посвідки, який інформує про це протягом п`яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Втрачена посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Згідно пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018р. №321 посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018р. №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію"; 2) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 70 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018р. №321 передбачено, що про втрату або викрадення посвідки на території України іноземець або особа без громадянства чи їх законні представники зобов`язані негайно повідомити територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем її оформлення, а в разі викрадення - також органу Національної поліції.

На підставі підпункту 5 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018р. №321 передбачено, що посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі коли вона заявлена як втрачена або викрадена та прийнято рішення про оформлення нової посвідки.

Отже, у разі заявлення про втрату посвідки на постійне проживання, вона визнається недійсною.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач - ОСОБА_2 неодноразово звертався до територіальних органів державної міграційної служби із заявами від 12.04.2018, 24.04.2018, від 10.05.2018 щодо визнання Посвідки на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 недійсною. Проте, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином оформленої Довідки щодо визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 14.04.2009, виданої на ім`я ОСОБА_2 , позивачу не видано.

За змістом частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 66 документу Венеціанської комісії «Rule of law checklist» («Мірило правовладдя»), затвердженого на 106 пленарній сесії 11-12 березня 2016 року зловживання дискреційними повноваженням має бути предметом судового або іншого незалежного контролю. Наявні юридичні засоби щодо цього мають бути чіткими та приступними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

З огляду на викладене та враховуючи приписи 1 статті 5, частини 2 статті 245 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо ненадання Довідки про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 ; зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати Довідку про визнання недійсною посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на неприйняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , та визнання її недійсною, відхиляються колегією суддів, оскільки положення підпункту 5 пункту 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 №321 містять імперативну норму згідно з якою посвідка визнається недійсною у разі коли вона заявлена як втрачена.

До того ж 24.05.2018 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області видано ОСОБА_2 Довідку №5/3-277474 о/с про те, що посвідка на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 визнана недійсною згідно звіту вкраденого майна №5000-К520492-18 від 04.05.2018 Проте, вказана Довідка №5/3-277474 о/с від 24.05.2018 не містить гербової печатки Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Доводи апелянта, що будь-яких дій з боку ГУ ДМС України в Одеській області до позивача вчинено не було, а відтак у справі відсутній предмет спору відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що судом визнана протиправною саме бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі № 420/3192/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 16 жовтня 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик