Справа № 540/2045/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2045/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження, з урахуванням вимог ст. 287 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання дій щодо відкриття виконавчого провадження незаконними,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2019 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 04.09.2019 р, про арешт коштів боржника від 04.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59893407.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач пояснив, що 23.08.2019 р. відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису, виданного приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюком В.С. від 31.07.2019 р. за номером 1719, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 32677,76 грн. Посилаючись на ч. 2 ст. 24 ЗУ Про виконавче провадження представник позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною, оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем проживання чи знаходження майна боржника. Позивач не має майна та коштів в м. Києві. Наявність рахунку в банку, який є стягувачем по справі, за відсутності на ньому коштів не є підставою для відкриття провадження в м. Києві. Зазначений рахунок відкрито банком з метою здійснення розрахунків з позивачем по кредиторській заборгованості. Крім того, відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 04.09.2019 року згідно якої, постановлено стягнути з позивача на користь відповідача основну винагороду у сумі 3267,78 грн. та постанову про арешт коштів боржника від 04.09.2019 року згідно якої постановлено накласти арешт на грошові кошти позивача, що містяться на банківських рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 37945,54 грн., які також вважає протиправним та просить їх скасувати.

Ухвалою від 03.10.2019 року відкрито провадження у справі з урахуванням статті 287 КАС України та призначено справу до розгляду на 11.10.2019 року.

11.10.2019 року розгляд справи відкладено для надання можливості відповідачу подати відзив.

Позивач в судове засідання з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за правилами письмового провадження, за наявними матеріалами, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на адміністративний позов не подав, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

З огляду на це, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, що не суперечить ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, судом встановлено: 23.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 1719 виданного приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюком В.С. від 31.07.2019 р., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 32677,76 грн.

Підставою для відкриття виконавчого провадження стала заява стягувача про примусове виконання, в якій зазначено рахунки на які необхідно перераховувати стягнуті кошти.

Приватним виконавцем Вольф Т.Л. у ході проведення виконавчого провадження № 59893407 також винесено постанови: про стягнення з боржника основної винагороди від 04.09.2019 року згідно якої, постановлено стягнути з позивача на користь відповідача основну винагороду у сумі 3267,78 грн. та про арешт коштів боржника від 04.09.2019 року згідно якої постановлено накласти арешт на грошові кошти позивача, що містяться на банківських рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 37945,54 грн.

Вважаючи винесені постанови незаконними, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини 1 статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин 1 та 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, серед іншого, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , тобто вказана інформація про місце проживання, була відома відповідачу.

При цьому, до матеріалів справи позивачем наданий Інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого № 182384724 від 25.09.2019 року, згідно якого у позивача відсутнє будь-яке майно, яке розташовано у м. Києві.

Відповідно до Постанови про арешт коштів боржника від 04.09.2019 року ВП № 59893407, встановлено, що за ОСОБА_1 значаться відкриті рахунки в наступних банківських установах: ПАТ "ОТП БАнк", МФО 300528, ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФІО НОМЕР_1 , ПАТ "Укрсиббанк", МФО 351005, ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346, АТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, ПАТ "Креді Агріколь БАнк", МФО 300614, ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 322001, АТ "Пумб" МФО 334851.

Разом з тим, судом встановлено, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "Банк Руский Стандарт", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ, вул. Саксаганьского, 105).

Слід зазначити, що за вищевказаною адресою знаходиться і стягувач у виконавчому провадженні ВП № 59893407.

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 наведеного Закону кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак такі рахунки або електронні гаманці не є майном у розумінні положень ст. 190 ЦК України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Статтею 190 Цивільного кодексу України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього ж Кодексу).

Пунктами 3.1, 3.2 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року (зі змінами) встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття «картковий рахунок» було передбачено Постановою НБУ від 19 жовтня 2005 року «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» №137, яке втратило чинність на підставі Постанови НБУ №223 від 30 квітня 2010 року.

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що «картковий рахунок» є майном в розумінні ст.190 ЦК України. Так само, не передбачено й визначення місцезнаходження «карткового рахунку» за місцем знаходження будь-якого банку.

У матеріалах справи міститься довідка ПАТ «Банк Руский Стандарт», згідно якої підтверджується, що позивач має кредитну картку «РCY«MasterCard». При цьому, аналіз вказаного документу доводить та матеріали справи не містять інших доказів, що на картковому рахунку «РCY«MasterCard» відкритому в ПАТ «Банк Руский Стандарт», знаходяться грошові кошти, що давало би підстави вважати їх майном боржника, відповідно до положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі. Відповідач протиправно всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження незаконними та визнання постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ВП № 59893407 про відкриття виконавчого провадження протиправною та є такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, вимога про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ВП № 59893407 про відкриття виконавчого провадження є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що судом позовну вимогу про визнання протиправною постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження задоволено, відповідно позовні вимоги щодо скасування постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 59893407 від 23.08.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди від 04.09.2019 р та арешт коштів боржника від 04.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59893407, також підлягають задоволенню в повному обсязі, як такі, що є похідними та залежними від відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не надав достатньо належних та допустимих доказів щодо підтвердження правомірності своїх дій.

У зв`язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілені відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, 02094, вул. Юрія АДРЕСА_3 , 6, оф АДРЕСА_4 ) про визнання дій щодо відкриття виконавчого провадження незаконними - задовольнити повністю.

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, 02094, вул. Юрія АДРЕСА_3 , 6, АДРЕСА_4 ) щодо відкриття виконавчого провадження за номером № 59893407 від 23.08.2019 року - незаконними.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, 02094, вул. Юрія АДРЕСА_3 , 6, оф АДРЕСА_5 15) від 23.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59893407.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, 02094, вул. Юрія АДРЕСА_3 , 6, оф АДРЕСА_4 ) від 04.09.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 59893407.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, 02094, вул. Юрія Поправки, 6, оф.15) від 04.09.2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 59893407.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( РНОКПП НОМЕР_3 , м. Київ, 02094, вул. Юрія Поправки, 6, АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 3073,60 грн. (три тисячі сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 105000000