Справа № 448/1446/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10570/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Носа С.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року у справі № 448/1446/19 за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про продовження строку затримання,-

суддя в 1-й інстанції Кічак Ю.В.,

час ухвалення рішення 15:25 год. 23.09.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Мостиська,

дата складання повного тексту рішення 23.09.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

17.09.2019 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом про продовження строку затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 (ABDUL ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.03.2019 року ухвалено затримати відповідача з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання. Вказує, що шестимісячний термін утримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, закінчується 24.09.2019 року. Зазначав, що відносно відповідача Мостиським прикордонним загоном в межах своєї компетенції неодноразово направлялись запити щодо встановлення його особи. Стверджував, що на даний час неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача за таких обставин, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що виразилося у неодержанні Мостиським прикордонним загоном з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства документів, необхідних для ідентифікації особи, відсутність співпраці з боку відповідача, під час процедури його ідентифікації, а саме те, що відповідач не бажає повертатися до країни походження.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року у справі № 448/1446/19 позовні вимоги задоволено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач з моменту затримання надав про себе всю необхідну для ідентифікації інформацію, також розгляд справи судом першої інстанції здійснено з порушенням вимог ст. 8,71,195 КАС України. Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року у справі № 448/1446/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та документи для перетину державного кордону України, останній порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, в діях відповідача вбачається системна відсутність співпраці, що виражається в категоричній відмові повертатись на батьківщину, беручи до уваги те, що позивачем вживались відповідні заходи з метою ідентифікації відповідача, однак на даний час позивачем не одержано інформацію щодо особи відповідача та процедура його ідентифікація не завершена, що в свою чергу унеможливлює перетин відповідачем державного кордону України та виїзд за межі території України, рішення компетентними органами за заявою відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України на день постановлення судового рішення не прийнято.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що особа яка ідентифікувала себе як громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель Ісламської Республіки Афганістан (м.Зазі Арйоб), - відповідач у справі, 06.10.2018р. законно потрапив на територію України через пункт пропуску для повітряного сполучення «Одеса-авіа».

В подальшому відповідач, перебуваючи на території України, 22.03.2019 року спільно з іншими громадянами Ісламської Республіки Афганістан незаконно перетнув державний кордон України з Республікою Польща поза пунктом пропуску в напрямку 476 прикордонного знаку, що на території Старосамбірського району Львівської області, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

24.03.2019р. під час проведення прикордонно-представницької зустрічі представників прикордонної служби України з представниками ПВ РП в рамках Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, яку ратифіковано Законом №116-VI від 15.01.2008р., відповідач був переданий з Республіки Польща на територію України та затриманий в пункті пропуску «Смільниця».

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2019року відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення - перетинанні державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчиненого групою осіб, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.03.2019 року частково задоволено позов Мостиського прикордонного загону та ухвалено затримати громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України. Під час перебування в пункті тимчасового тримання відповідач звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України. Заява відповідача була направлена до Управління ДМС України у Чернігівській області, 13.06.2019р. відповідачу була видана довідка про звернення за захистом №008722 з терміном дії з 13.06.2019р. по 13.07.2019р., а після цього продовжена до 05.01.2020р. На день звернення з даним позовом до суду рішення Управління ДМС України у Чернігівській області з приводу поданої відповідачем заяви - відсутнє.

Термін утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, визначений ст.289 КАС України, закінчується 28.09.2019 року, тобто після спливу шести місяців з часу фактичного його затримання на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28.03.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Мостиським прикордонним загоном неодноразово вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, зокрема: анкетування, сканування відбитків пальців та фотографування, направлення таких матеріалів неодноразово на адресу Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні, скерування відповідних запитів на адресу Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні та Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, однак на даний час Мостиським прикордонним загоном не одержано з консульських установ та країни громадянської належності відповідача документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду із даним позовом не отримана.

Судом також встановлено, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та документи для перетину державного кордону України, такий не має родинних зв`язків на території України, у нього відсутні джерела для заробітку та проживання в Україні.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28.03.2019року; копією листа Мостиського прикордонного загону ЗхРУ ДПС України щодо затримання громадян Афганістану №81/2059 від 27.03.2019р., скерованого на адресу Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні; копією листа Мостиського прикордонного загону ЗхРУ ДПС України щодо направлення оригіналів дактилоскопічних карт затриманих №81/ НОМЕР_1 від 29.03.2019р., скерованого на адресу заступника директора міжнародно-правового департаменту начальнику управління у справах іноземців та адміністративного провадження ДПСУ, з якого вбачається, що зазначені документи були надіслані і на адресу відповідного диппредставництва; копією листа Мостиського прикордонного загону ЗхРУ ДПС України щодо ідентифікації громадянина Ісламської Республіки Афганістан - ABDUL AZIZ HOTACK №21/3018 від 06.05.2019року, скерованого на адресу Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні та в Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України; повідомленням з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 17.05.2019р. №09-02/736 про факт звернення відповідача із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України; повідомленням з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 13.06.2019р. №09-02/899 про факт видачі відповідачу 13.06.2019р. довідки про звернення за захистом в Україні; повідомленням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про факт звернення відповідача 13.06.2019р. із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; повідомленням з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 15.07.2019р. №09-02/1065 про продовження виданої відповідачу довідки про звернення за захистом в Україні терміном до 05.01.2020р.; іншими матеріалами справи.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно частини 18 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення та з огляду на наявність умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд приходить до переконання про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, однак відповідна інформація станом на момент перегляду справи у апеляційному суді не одержана.

Таким чином, оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача, та з огляду на наявність умов, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача, забезпечити його примусове видворення у строк затримання, встановлений рішенням суду, апеляційний суд приходить до переконання про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Крім того, колегія суддів враховую положення ч. 2 ст. 289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Судова колегія враховує рішення ЄСПЛ з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності продовження строку затримання відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 вересня 2019 року у справі № 448/1446/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді С. П. Нос
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 17.10.2019 року