Справа № 817/153/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9167/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, стягнення моральної шкоди та сатисфакції,-

суддя в 1-й інстанції - Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення - 12.03.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 14.03.2019 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області (далі - відповідач), управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - відповідач 2) про визнання продовження протиправної бездіяльності відповідача, що визначена постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року (справа № 2-а-4/08), яка триває з 12 червня 2012 року по даний час, нездійснення позитивних дій та недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності незаконними і протиправними; визнання бездіяльності відповідача 2 у виконавчому провадженні № 52029878 з приводу виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року (справа № 2-а-4/08) як і невжиття заходів передбачених чинним законодавством, нездійснення позитивних дій та недотримання принципу недискримінації незаконним та протиправним; стягнення з обох відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди у розмірі по 200 000 грн з кожного; стягнення з обох відповідачів солідарно справедливої сатисфакції у розмірі 95 000 доларів США, що на день звернення до суду з позовом еквівалентно 2 683 750 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 року, яка набрала законної сили, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, стягнення моральної шкоди та справедливої сатисфакції передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність відповідача, яка полягає в тривалому, з 12.06.2012 року і по даний час, невиконанні постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року щодо виконання обов`язку придбати для позивача квартиру, що має відповідати вимогам ст.ст. 48, 50 ЖК України. Стягнуто з відповідача на користь позивача 60000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.08.2019 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року, яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, згідно з якою позивач відмовляється від подальших своїх позовних вимог до селищної ради про надання йому житла, стягнення моральної та матеріальної шкоди за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, а остання зобов`язується надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово.

Відповідачем обов`язку за укладеною мировою угодою не виконано, що стало приводом для неодноразового звернення позивача до суду.

Так, Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2008 року, зобов`язано відповідача забезпечити позивача житлом відповідно до умов зазначеної вище мирової угоди.

Вказане рішення суду відповідачем не виконувалося, внаслідок чого позивач в черговий раз звернувся до суду з позовом.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року у справі № 2-а-4/08 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача, допущену при виконанні ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року про затвердження умов мирової угоди щодо забезпечення позивача житлом; зобов`язано відпоовідача вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди, для чого у будь-який спосіб надати позивачу житло; стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю, у сумі 10000 грн та справедливу сатисфакцію за порушення законних прав та інтересів в сумі 60000 грн; у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.11.2003 року про видачу позивачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 , під час чинності цього рішення - відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012 року постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року в частині стягнення на користь позивача справедливої сатисфакції скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в цій частині позову; скасовано постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.11.2003 року про видачу позивачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 , під час чинності цього рішення, та прийнято нову постанову, якою ці позовні вимоги задоволено; постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року в частині зобов`язання відповідача вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди змінено, - виключено слова «для чого у будь-який спосіб надати ОСОБА_1 житло»; в решті постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року залишено без змін.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 року заяву позивача задоволено та змінено спосіб виконання постанови цього суду від 05.06.2007 року в зв`язку з неможливістю виконання судового рішення про забезпечення житлом та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 164004 грн 75 коп. для придбання житла.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року абзац другий резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26.06.2008 року викладено у наступній редакції: «Змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007 року та зобов`язати Володимирецьку селищну раду придбати для ОСОБА_1 квартиру, яка має відповідати вимогам ст.ст. 48, 50 ЖК України».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 року, зміненою постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2017 року в частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо тривалого невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 року, якою відповідача зобов`язано придбати та надати у користування позивача квартиру, що має відповідати вимогам ст.ст. 48, 50 ЖК України; визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо тривалого невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 року в частині зобов`язання держави виконати рішення національних судів.

У 2007 році позивач звертався до суду щодо визнання бездіяльності відповідача по виконанню ухвали суду від 2002 року про затвердження мирової угоди щодо зобов`язання надати житло позачергово незаконними, протиправними та неправомірними.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.09.2007 року скасовано та визнано бездіяльність відповідача по виконанню ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року, якою затверджено мирову угоду між позивачем та селищною радою неправомірною. Зобов`язано відповідача виконати відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року мирової угоди між позивачем та селищною радою. В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача перевести пустуюче нежиле приміщення в житлове в житловому будинку в АДРЕСА_2 , зобов`язання видати позивачу ордер на приміщення в АДРЕСА_2 , для його заселення, зобов`язання надати позивачу дозвіл на переобладнання приміщення в АДРЕСА_2 під житло провадження у справі закрито.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 06.06.2013 року (Справа «Кононова та інші проти України») визначено, що держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь, зокрема, позивача, які залишаються невиконаними. Згідно з додатком № 1 до рішення ЄСПЛ невиконаними рішеннями суду стосовно позивача була ухвала Володимирецького районного суду від 16.07.2002 року, змінена ухвалою того ж суду від 26.06.2008 року (у світлі рішення того ж суду від 05.06.2007 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2008 року).

Таким чином, з наведеного вище слідує, що є кілька рішень судів, яким відповідача зобов`язано виконати умови мирової угоди та надати позивачу житло.

Вказаний позов стосується визнання протиправною бездіяльності відповідача, що встановлена постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року, зміненої постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2012 року у справі № 2-а-4/08, якою зобов`язано селищну раду вжити невідкладних заходів щодо забезпечення позивача житлом відповідно до умов затвердженої ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 року мирової угоди.

На виконання вищевказаних рішень 25.06.2012 року було видано два виконавчих листи. За вказаними листами було відкрито виконавчі провадження № 33609672 та № 33610492.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого ВП № 33609672 з відповідача стягнуто відшкодування за моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю, в сумі 10 000 грн.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого ВП № 33610492 зобов`язано селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди від 16.07.2002 року.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавчі провадження № 33609672 та № 33610492 є завершеними у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення. Зокрема, дата закінчення ВП № 33610492 - 08.08.2013 року, дата закінчення ВП № 33609672 - 03.01.2013 року.

12.07.2016 року Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08 повторно видано виконавчий лист про виконання рішення, яке сформульовано таким чином: «З метою забезпечення законних прав та інтересів ОСОБА_1 , визначених мировою угодою сторін від 16.07.2002 року та ухвалою суду від 16.07.2002 року, зобов`язати Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди».

На підставі вищевказаного виконавчого листа, виданого 12.07.2016 року Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, відкрито виконавче провадження ВП № 52029878.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.10.2018 року, яка набрала законної сили 11.02.2019 року, виконавчий лист, виданий 12.07.2016 року Володимирецьким районним судом у справі № 2-а-4/08, визнано таким, що не підлягає виконанню.

18.03.2019 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області Корольчук Н. І. у зв`язку з визнанням виконавчого листа № 2-а-4/08 від 12.07.2016 року таким, що не підлягає виконанню, прийнято постанову, якою виконавче провадження ВП № 52029878 закінчено.

Позивач вказує, що рішення про надання йому житла дотепер не виконано, що спричиняє необхідність постійного звернення до суду та державних органів.

Оскільки справу в частині позовних вимог до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, стягнення моральної шкоди та справедливої сатисфакції передано за підсудністю до іншого суду, то апеляційний суд дає оцінку діям/бездіяльності відповідача щодо виконання мирової угоди між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що згідно практики ЄСПЛ від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення у справі «Метаксас проти Греції», п. 19, від 27.05.2004 року; «Лізанец проти України», п. 43, від 31.05.2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (рішення у справі «Бурдов проти Росії», п. 68, від 07.05.2002 року).

Такий стан справ породжує питання про відповідальність держави за виконання судового рішення від 2002 року і що у зв`язку з його невиконанням позивач може претендувати на статус жертви від порушення п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу («Іванов проти України», п.49, від 15.10.2009 року).

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», п.40, від 19.03.1997 року). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», п. 66).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення у справі «Войтенко проти України», п. 53).

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (рішення у справі «Райлян проти Росії», п. 31, від 15.02.2007 року).

Апеляційний суд, з наявних в матеріалах справи доказів, робить висновок, що умови мирової угоди відповідачем не виконано, незважаючи на наявність постанов про закінчення виконавчого провадження. Суду не було надано доказів надання позивачу житла, позачергово.

Проте, колегія суддів також звертає увагу на те, що постійне звернення до суду з позовом про визнання дій відповідача щодо невиконання умов мирової угоди не сприятиме ефективному захисту прав позивача.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Вассерман проти Росії», п. 45, від 10.04.2008 року).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх.

Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Статтею 255 КАС України (чинного на час відкриття виконавчого провадження) встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частинами 2 та 4 статті 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606, в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 25 Закону № 606 державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Частиною 1 статті 75 Закону № 606 визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону № 606 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Крім того, ст. 382 КАС України (в редакції, чинній на час подання вказаного позову) визначено порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, згідно якої особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, чергове визнання протиправними дій відповідача щодо невиконання мирової угоди не захистить порушеного права позивача, оскільки такий спосіб захисту в рамках вказаної справи не є ефективним.

Процесуальним законом встановлено спеціальну процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень під час виконання рішення суду, ухваленого не на користь такого суб`єкта, зокрема, накладення штрафів і внесення подання правоохоронним органам з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин рішення суду, що набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про вибір позивачем неналежного способу захисту порушених прав, проте не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині не доведення факту порушення прав позивача та доведення факту виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 року у справі № 2-а-4/08, оскільки таке суперечить матеріалам справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В рамках розгляду вказаної справи на адресу суду надійшла заява від відповідача про поворот виконання скасованого судового рішення, а саме постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року шляхом стягнення з позивача на користь селищної ради 60000 грн. 00 коп.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до рішення апеляційного суду від 06.06.2019 року позивачу було виплачено 60000 грн. моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю відповідача. Вказане рішення було скасовано постановою Верховного Суду від 22.08.2019 року та справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Оскільки правова підстава для виконання рішення скасована то стягувач має повернути все одержане ним за скасованим рішенням.

Колегія суддів при ухваленні рішення виходить з наступного.

Відповідно до ч.2,4,5 ст. 380 КАС України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Відповідно до ст. 381 КАС України поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.

Отже, у справах про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається лише за умови, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Як слідує з матеріалів справи, з відповідача на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року стягнуто на користь позивача 60000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Судом касаційної інстанції зазначену постанову скасовано. Однак підстава скасування зазначеного судового акту не ґрунтувалось на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» висловив правову позицію, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах «суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Отже, виходячи із змісту ст.ст. 380-381 КАС України, позиції Європейского суду з прав людини та принципу верховенства права, враховуючи ту обставину, що скасована постанова суду від 06.06.2019 не була обґрунтована повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання позивача повернути грошові кошті за скасованим судовим рішенням.

Оскільки позивачу була заподіяна шкода суб`єктом владних повноважень, це виключає поворот виконання рішення суду згідно зі ст. 381 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 817/153/18 - змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В решті Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у справі № 817/153/18 - залишити без змін.

В задоволенні заяви Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про поворот виконання судового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2019 року.