Справа № 810/1522/17
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року № 810/1522/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 80/13-02 від 29.06.2016 про нарахування транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року (суддя Василенко Г.Ю.), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Верховного суду від 28.03.23019 вирішено постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі №8108/1522/17 скасувати і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10 червня 2019 року справу №810/1522/17 передано судді Київського окружного адміністративного суду Терлецькій О.О. відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду Терлецькій О.О. від 11.06.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до даних Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкова вартість транспортного засобу, яким володіє позивач та у зв`язку з яким відповідачем було оформлено спірне ППР (AUDI Q7 3.0, 2014 року випуску), складає 903 218,76 гри, (відповідна інформаційна довідка з офіційного веб-сайт Міністерства економічного розвитку і торгівлі України), у зв`язку з чим, враховуючи, що сума 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 складає 1 033 500,00 грн., такий транспортний засіб в розумінні вимог положень ПКУ не є об`єктом оподаткування, а тому спірне ППР є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач звернув увагу суду, що така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

На думку позивача, зазначені вище критерії для визначення середньоринкової вартості є обов`язковими, відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля. Водночас, на думку позивача, інформації щодо типу коробки переключення передач та пробігу транспортного засобу, належного позивачу, не встановлювалось.

Окрім того, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з огляду на приписи пп. 4.1.9 п. 4.1 статті 4 ПК України податковий орган наділений повноваженнями нараховувати та стягувати транспортний податок лише з 01.01.2017, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідача, яким визначено позивачу грошове зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що статтею 267 Податкового кодексу України передбачено обов`язок власників транспортних засобів, які використовують легковий автомобіль до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., сплатити транспортний податок у розмірі 25 000,00 грн. За таких обставин, на думку представника відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства України.

Протокольною ухвалою суду від 01.10.2019 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Білоцерківської міської ради Київської області №1395-70-VІ від 22 січня 2015 року встановлено місцеві податки на 2016 рік, зокрема і транспортний податок.

В подальшому Білоцерківською міською радою 28 січня 2016 року прийнято рішення №47-05-VІІ за яким встановлено місцеві податки та збори на території Білоцерківської міської ради, зокрема транспортний податок. Крім того, даним рішенням визначено, що з 01.01.2016 втратило чинність рішення Білоцерківської міської ради від 22.01.2015 №1395-70- VІ "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Білій Церкві".

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є власником транспортного засобу марки AUDI, модель Q7, 2014 року випуску, з об`ємом двигуна 2 967 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

29 червня 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення №80/13-02, яким визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000 грн.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією та Податковим кодексом України (далі -ПК України) в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.

Підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону України від 24.12.2015 №909) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, що помилково не було враховано судом апеляційної інстанції.

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Виходячи з системного аналізу вищевикладеного, суд вважає, що законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зі змісту пп. 267.2.1 ч. 267.2 ст. 267 ПК України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 вбачається, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація.

Суд вважає, що наявний в матеріалах справи, наданий позивачем, розрахунок середньоринкової вартості автомобіля з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, в розумінні статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, не є належним доказом того, що автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки останній датований квітнем 2017 року.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.02.2016 №3252-08/4797-03, який брався до уваги відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення, автомобіль позивача є об`єктом оподаткування в 2016, оскільки його середньоринкова вартість становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Вказане вище свідчить про правомірність оспорюваного рішення та спростовує твердження позивача наведені в позовній заяві.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у повному обсязі спростував докази та аргументи, які було надано позивачем. За таких обставин позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.