Справа № 280/1935/19
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/1935/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 р. (суддя Сацький Р.В., повне судове рішення складено 26.02.2019 р.) в справі № 280/1935/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП) про визнання протиправною бездіяльності щодо затримки у виплаті одноразової грошової допомоги при звільнення, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10486 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.02.2019 р. позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо затримки у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10486 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських не врегульоване спеціальним законодавством, проте застосування до цих правовідносин положень трудового законодавства вважає неправильним. На думку апелянта, середнє грошове забезпечення не є коштами, які належать позивачу від відповідача, не є складовими грошового забезпечення поліцейських, які виплачуються у день звільнення.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника ГУНП в Запорізькій області від 30.10.2018 №423 о/с майора поліції ОСОБА_1 , заступника командира батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Скіф» ГУНП, з 02.11.2018 звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 20 років 06 місяців 19 днів, виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2018 році у кількості 21 доба.

У зв`язку з тим, що при звільненні позивача зі служби відповідачем не було проведено з ним розрахунку, а саме не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, 10.04.2019 позивач звернувся до відповідача з листом про невиплату грошового забезпечення.

Листом відповідача від 16.04.2019 №67-Л/05/12-2019 позивачу повідомлено про виплату належного грошового забезпечення відбулася 30.11.2018.

Зважаючи на те, що грошова допомога при звільненні нерозривно пов`язана з фактом звільнення і є для цілей застосування статей 116 та 117 КЗпП сумою, що належить працівникові від підприємства, установи, організації, суд першої інстанції дійшов висновку, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , майора поліції, заступника командира батальйону патрульної поліції служби поліції особливого призначення «Скіф» ГУНП, наказом ГУНП № 423 о/с від 30.10.2018 р. звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 02.11.2018 р.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 20 років 06 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні 28 років 01 місяць 16 днів, календарна для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні 04 роки 03 місяці 17 днів.

Відповідачем листом від 16.04.2019 р. № 67-Л/05/12-2019 повідомлено позивача, що сума нарахованого грошового забезпечення з 01.11.2018 р. до 02.11.2018 р. включно складала 755,04 гривень; сума сплаченого грошового забезпечення за листопад 2018 року - 8 726,61 гривень (в тому числі грошове забезпечення за 2 дні - 755,04 гривень, індексація - 43,57 гривень та компенсація за невикористану в році звільнення відпустку - 7 928,00 гривень); дата виплати грошового забезпечення за листопад 2018 року - 30.11.2018 р.; сума нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні складає 11 325,72 гривень; дата виплати одноразової допомоги - 28.11.2018 р.; розмір середньомісячного грошового забезпечення за 2 останні місяці перед звільненням - 11 422,14 гривень; розмір середньоденного грошового забезпечення - 374,50 гривень.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу 30.11.2018 р.

Спірним є питання наявності правових підстав для стягнення з ГУНП грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби передбачена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ), відповідно до частини 2 якої особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2262-ХІІ виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

За приписами частини 5 статті 9 Закону № 2262-ХІІ поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Оскільки позивач має вислугу років 20 років 06 місяці 19 днів, тобто у нього наявна вислуга 10 років і більше, позивач звільнений зі служби за власним бажанням, ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Не є спірним питанням, що належна позивачу одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу 30.11.2018 р., тобто не у день звільнення, яке відбулось 02.11.2018 р.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 р., грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки положення спеціального законодавства, зокрема Закону № 580-VIII та Закону № 2262-ХІІ, не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні поліцейського зі служби в органах поліції, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд визнає обґрунтованим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин окремих положень КЗпП (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30.01.2019 р. в справі № 806/2164/16.

З урахуванням положень пункту 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення поліцейського входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення, відповідно, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

З огляду на положення статей 116, 117 КЗпП, обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, тож якщо позивача звільнено зі служби, тобто припинено трудові правовідносини, за наказом ГУНП, то і обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на відповідача.

Розрахунок суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені не є спірним.

Суд погоджує такий розрахунок, оскільки день затримки остаточного розрахунку при звільненні складає 28 днів (розрахунок здійснено 30.11.2018 р., позивача звільнено з 02.11.2018 р.), середньоденне грошове забезпечення відповідно до довідки відповідача складає 374,50 грн., відтак, на користь позивача має бути стягнуто з відповідача 10486 грн.

Доводи відповідача про необґрунтоване застосування до цих правовідносин положень трудового законодавства спростовані приведеними вище висновками суду.

Посилання апелянта на те, середнє грошове забезпечення не є коштами, які належать позивачу від відповідача, не є складовими грошового забезпечення поліцейських, які виплачуються у день звільнення, є хибними, оскільки стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є мірою відповідальності роботодавця за порушення строків розрахунку при звільненні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 р. в справі № 280/1935/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 р. в справі № 280/1935/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 16.10.2019 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16.10.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя С.Ю. Чумак