Справа № 640/16337/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом заяви Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправними дії та скасування наказу.

Одночасно із позовом позивачем подано до суду письмову заяву про забезпечення позову шляхом заборони Дисциплінарній комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України здійснювати розгляд питання притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 на підставі акту від 19.08.2019 про ухилення від проведення перевірки призначеної Наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2019 № 2779/7 та на підставі подання від 22.08.2019 № 1464/20.5.1/3 в.о. директора Департаменту ДВС Мін`юсту України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_2. до набрання чинності рішенням суду у даному спорі.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що наказ Міністерства юстиції України від 25.07.2019 №2779/7 про призначення проведення планової перевірки діяльності позивача з 19.08.2019 по 23.08.2019, утворено робочу групу з проведення перевірки та затверджено план проведення перевірки надалі - Наказ) є необґрунтованим, оскільки доказів ознайомлення приватного виконавця з наказом про проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Також, заявником зазначено, що Наказ не містить строк проведення перевірки, склад робочої групи з проведення планової перевірки та план проведення планової перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову - задоволено повністю.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Дисциплінарній комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України здійснювати розгляд питання притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 на підставі акту від 19.08.2019 про ухилення від проведення перевірки призначеної Наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2019 № 2779/7 та на підставі подання від 22.08.2019 № 1464/20.5.1/3 в.о. директора Департаменту ДВС Мін`юсту України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_2. до набрання чинності рішенням суду у даному спорі.

Зазначено, що ухвала підлягає негайному виконанню згідно з ч. 1 ст. 156 КАС України та може бути пред`явлена до виконання у порядку та спосіб, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», у строк до 02.09.2022 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Приймаючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суддя суду першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду поданої заяви не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, є вимушеним заходом, оскільки, як уже зазначено у даному судовому рішенні, не зупинення дії оскаржуваного наказу призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, у ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.152 КАС України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також відомі заявнику: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

При розгляді та вирішенні даного клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактйчне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №9901/657/18.

Однак, позивач не навів та не долучив до позовної заяви належних і достатніх доказів на підтвердження конкретних обставин допущеного відповідачем, дійсного порушення його прав, свобод або інтересів.

Згідно з абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» (далі по тексту - Постанова Пленуму ВАСУ №2 в чинній редакції) в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, ознайомившись із викладеними у заяві доводами, дослідивши матеріали адміністративної справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову з огляду на таке.

Так, ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними дії Міністерства в особі Департаменту державної виконавчої служби щодо включення приватного виконавця до графіку планових перевірок приватних виконавців на 2019 з зазначенням строку перевірки з 19.08.2019 по 23.08.2019, визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльність Мін`юсту щодо порушення вимог пункту 3 розділу III Порядку в частині строків доведення до приватного виконавця наказу.

На підстав вище зазначеного, колегія суддів звертає, що предметом позову є визнання протиправними дії та скасування наказу, проте жодних вимог в позові, до Дисциплінарної комісії приватних виконавців не ставилось.

Та вказує, що суд першої інстанції, забезпечив позов шляхом заборони Дисциплінарній комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України здійснювати розгляд питання притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_2 на підставі акту від 19.08.2019 про ухилення від проведення перевірки призначеної Наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2019 № 2779/7 та на підставі подання від 22.08.2019 № 1464/20.5.1/3 в.о. директора Департаменту ДВС Мін`юсту України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_2. до набрання чинності рішенням суду у даному спорі.

Таким чином, приходить до висновку, що заходи забезпечення позову застосовані судом першої інстанції є не співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Окрім зазначеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наслідки вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не співвідносяться з можливими порушення прав, свобод та інтересів Позивача, які між іншим не підкріплені жодним належним та допустимим доказом.

Та вказує, що саме ж застосування вказаних заходів забезпечення позову фактично є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, не допускається забезпечення поз|ову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке нр є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Так, у зв`язку вчиненням позивачем дисциплінарного проступку Мін`юстом 22.08.2019 направлено подання до Дисциплінарної комісії «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2».

Відтак, суд першої інстанції, заборонивши Дисциплінарній комісії здійснювати розгляд питання притягнення до дисциплінарної відповідальності фактично зупинив дію вищевказаного подання, яке не є предметом оскарження та заборонив вчиняти дії, що випливають з вищевказаного подання, чим порушив норми передбачені п. 5 ч.3 ст. 151 КАС України.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У мотивувальній частині рішення зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; мотивована оцінка кожного аргументу, навезеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав задоволення позову.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» для забезпечення правильного й однакового застосування адміністративними судами норм Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення суду судам роз`яснено таке.

Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким. Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Описова частина судового рішення повинна містити короткий зміст позовних вимог із зазначенням обставин, якими вони обґрунтовуються, та позиції відповідача; пояснення осіб, які брали участь у справі, а також інші докази, які не були досліджені судом.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна містити посилання на закон та інші нормативні а ти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті Кодексу адміністративного судочинства України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановлені обставини справи, права та обов`язки сторін. Саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Належне обґрунтування є імперативом, яким не можна нехтувати в інтересах швидкості розгляду. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, а насамперед є гарантією проти свавілля. По - перше, це зобов`язує судцю дати відповідь па аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правомірність: по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини, а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд. У викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін, тобто на кожен окремий пункт вимог та на аргументи захисту. Це - важливий запобіжник, оскільки він дає можливість сторонам переконатися у тому, що їхні доводи були досліджені, а отже, суддя взяв їх до уваги. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити що судця справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Пунктом 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відсутність достатнього обґрунтування судових рішень порушує право особи па справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом, зазначене у пункті і статті б Конвенції.

За таких обставин суд апеляційної вбачає наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «АЛЬПАРІ БАНК» - Залізняка Івана Івановича про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задоволити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року - скасувати.

У задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 16 жовтня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук