Справа № 814/3993/15
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року

Київ

справа №814/3993/15

касаційне провадження №К/9901/27709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Компанія «Агро-Люкс» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 (головуючий суддя - Танасогло Т.М., судді: Бойко А.В., Яковлєв О.В.) у справі №814/3993/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Люкс» до Южноукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Люкс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Южноукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2013 № , № та № .

Справа розглядалася судами неодноразово.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 13.01.2016 адміністративний позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 02.08.2016 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2016 скасував та прийняв нову - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приватне підприємство «Компанія «Агро-Люкс» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.01.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на реальності оспорюваних господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Катіон», Приватним підприємством «Укрнафта-Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Напатум», Приватним підприємством «ТК «Ньюко» та Приватним підприємством «Експрес-Логістік», оскільки незначні недоліки первинних документів не можуть бути підставою для позбавлення права на формування показників податкового обліку на їх підставі.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Люкс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, результати якої оформлено актом від 16.05.2013 № 1786/23/35964834.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 7.3, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пунктів 5.1, 5.6, 5.7, підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР.

На підставі акта перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.05.2013:

№ , яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 680494 грн. основного платежу та в сумі 117517 грн. штрафних санкцій;

№ , яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 19802 грн. основного платежу та 4950,50 грн. штрафних санкцій;

№ , яким збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 169625 грн. основного платежу та в сумі 48156 грн. штрафних санкцій.

Наведені у касаційній скарзі мотиви оскарження постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 зводяться до непогодження з вирішенням справи в частині вимог, що пов`язані з зафіксованими в акті перевірки порушеннями щодо неправомірного формуванням даних податкового обліку за наслідками операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Катіон», Приватним підприємством «Укрнафта-Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Напатум», Приватним підприємством «ТК «Ньюко» та Приватним підприємством «Експрес-Логістік» щодо поставки нафтопродуктів. Так, за позицією податкового органу договірні відносини з вказаними постачальниками не були спрямовані на настання реальних правових наслідків, з огляду на наявність численних недоліків у первинних документах, які позбавляють можливості ідентифікувати фактичне постачання активів від задекларованих позивачем контрагентів.

Касаційна скарга Приватного підприємства «Компанія «Агро-Люкс» не містить викладення обґрунтувань щодо непогодження з висновками суду апеляційної інстанції в іншій частині зафіксованих актом перевірки порушень, тому підстави для надання оцінки таким висновкам суду, викладеним в оскаржуваній постанові, в цій частині вирішення справи відсутні.

За правилами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пункті 138.2 статті 138, підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктах 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати (витрати) для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкових (грошових) зобов`язань на підставі таких операцій.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У спірній ситуації, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржені податкові повідомлення-рішення в частині нарахувань за порушення щодо формування показників витрат (валових витрат) та податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Катіон», Приватним підприємством «Укрнафта-Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Напатум», Приватним підприємством «ТК «Ньюко» та Приватним підприємством «Експрес-Логістік», керувався тим, що податковим органом не наведено переконливих доводів та не надано належних доказів, які б спростовували реальність таких операцій згідно з пред`явленими позивачем первинними документами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що долучені Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Люкс» до матеріалів справи податкові накладні, дорожні листи, товарно-транспортні накладні не є достовірними доказами фактичного здійснення оспорюваних операцій, у зв`язку з чим не погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Так, судом апеляційної інстанції за результатами детального аналізу первинних документів встановлено, що у представлених дорожніх листах міститься лише назва міста чи села, з них неможливо встановити вид палива, який постачався, точної адреси навантаження та доставки вантажу, особи, якою заповнено такі документи.

Крім того, з урахуванням специфіки товару (нафтопродукти), що був предметом укладених в охоплений перевіркою період договорів поставки, позивачем не надано також доказів, що підтверджують виконання відправником небезпечних вантажів обов`язків, визначених Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів», як не надано також й доказів погодження маршрутів руху перевезення небезпечних вантажів, відповідних свідоцтв та дозволів.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що у особи, яка згідно з первинними документами зазначена у якості водія, відсутнє свідоцтво про доступ до перевезення небезпечних вантажів.

Свої мотиви про необґрунтованість формування позивачем даних податкового обліку за спірними поставками суд апеляційної інстанції мотивував також відсутністю доказів порядку приймання, зберігання та відпуску позивачем нафтопродуктів у відповідності до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказ Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496.

Так, позивачем не було надано суду доказів наявності у позивача ресурсів, необхідних для зберігання (сховищ, ємностей) паливно-мастильних матеріалів, доказів щодо їх безпосереднього транспортування від постачальників до позивача та від позивача до інших суб`єктів господарювання.

За вищезазначених обставин у сукупності, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не доведено, що здійснені ним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Катіон», Приватним підприємством «Укрнафта-Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Напатум», Приватним підприємством «ТК «Ньюко» та Приватним підприємством «Експрес-Логістік» операції носять реальний характер.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Приватного підприємства «Компанія «Агро-Люкс» без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Компанія «Агро-Люкс» залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2016 у справі № 814/3993/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна Л.І. Бившева В.В. Хохуляк