Справа № 620/1335/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1335/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря: Суркової Д.О.,

представника позивача Литвина А.М.,

представника відповідача Паншиної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімресурс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрохімресурс» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати повідкові повідомлення-рішення від 15.02.2019 № 0 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 2 722 202, 00 грн та № 0 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 2 449 981, 00 грн, та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1 224 991, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Резон Трейд» здійснювались на підставі належним чином оформлених первинних документів, які дають можливість встановити реальність здійснених господарських операцій та фактичне придбання товару, чим спростовується висновок податкового органу щодо порушення добросовісним платником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохімресурс» положень податкового законодавства. Також доведено подальше використання придбаного товару у межах господарської діяльності позивача, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушень при формуванні податкового обліку за наслідками здійснених операцій.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю, при цьому, суд першої інстанції при дослідженні наданих до матеріалів справи первинних документів, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Резон Трейд» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, а отже, господарські відносини між позивачем та контрагентом мали реальний характер, що підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а тому позовні вимоги є обгрунтованими.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом не досліджено та не надано оцінки джерелам походження товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Резон Трейд», які в подальшому були реалізовані ТОВ «Агрохімресурс». Отже, на думку апелянта, недоведеність підтвердження легального походження товару, який позивачем включено до податкової звітності, позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Вказує, що відповідачем не надано жодних додаткових доказів, а скарга відтворює зміст акту перевірки, якому судом першої інстанції надано належну оцінку та висновки якого спростовуються матеріалами справи.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, наполягала на їх задоволенні, в той час, як представник позивача проти цього заперечував, просив судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що в період з 26.12.2018 по 17.01.2019 посадовими особами відповідача була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018., за результатом якої складено акт від 24.01.2019 № /14/32399340.

Згідно висновків цього акта, виявлено порушення норм податкового законодавства, а саме:

- пункту 44.1 статті 44, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на прибуток всього у сумі 3786624,00 грн., у тому числі за 4 квартал 2016 року на суму 13635,00грн., за 2017 рік на суму 4988,00 грн., за 9 місяців 2018 року на суму 3768000,00 грн.;

- підпункту 185.1 статті 185, підпункту 187.1 статті 187, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 4207399,00 грн., в тому числі за жовтень 2016 року в сумі 8482,00 грн., за листопад 2016 року в сумі 7761,00 грн., за грудень 2016 року 1625,00 грн., за січень 2017 року в сумі 1667,00 грн., за листопад 2017 року на суму 173,00 грн., за грудень 2017 року на суму 1025,00 грн., за червень 2018 року на суму 2093333,00 грн., за липень 2018 року на суму 2093333,00 грн.;

- підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України, в частині не повного відображення суми контрольованих операцій в звіті про контрольовані операції за 2017 рік з MAPLE IMEX LIMITED PARTNERSHIP на загальну суму 58561851,00 грн.;

- розділу ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від13.01.2015 № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556.

Такий висновок зроблено на підставі невірного, на думку податкового органу, формування позивачем показників податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок нереальних господарських операцій з контрагентом ТОВ «Резон Трейд».

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач 04.02.2019 подав заперечення, які були враховані відповідачем, і листом від 13.02.2019 № 2262/10/25-01-14-01-06, висновки акту перевірки викладено в наступній редакції: «Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Агрохімресурс»:

- пунктів 5, 6, 11, 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пункту 44.1 статті 44, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на прибуток всього у сумі 2449981,00 грн., у тому числі за 9 місяців 2018 року на суму 2449981,00 грн.;

- пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, підпункт 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункти 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 2723400,00 грн., в тому числі за вересень 2018 року на суму 2723400,00 грн.;

- розділу ІІІ «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від13.01.2015 № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556.

В подальшому, на підставі акта перевірки відповідачем 15.02.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 0, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2723400,00 грн.;

- № 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 3674972,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 2449981,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1224991,00 грн. (т. 1 а.с. 80-81, 82).

За результатами адміністративного оскарження позивачем цих податкових повідомлень-рішень, останні залишені без змін відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 18.04.2019 № 18267/6/99-99-11-04-01-25.

Позивач, вважаючи винесені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт власних повноважень не довів перед судом, що відносини позивача з наведеним контрагентом мали фіктивний характер, а надані позивачем докази на підтвердження реального характеру здійснених операцій оформлені належним чином та повною мірою доводять рух активів суб`єкта господарювання, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, будь-які документи, в тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з підпунктом 14.1.27 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших встановлених документів.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України,).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до статті 201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний доход на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Так, у період, що був предметом перевірки, спірні показники податкової звітності ТОВ «Агрохімресурс» сформовані ним на підставі господарських операцій з ТОВ «Резон Трейд».

Як установлено судом, між ТОВ «Резон Трейд» (продавець за договором) та ТОВ «Агрохімресурс» (покупець за договором) було укладено договір № 16/05 від 04.05.2018, відповідно до умов якого, продавець поставляє, а покупець приймає мінеральні добрива на умовах даного договору. Кількість, номенклатура, ціна, строки та інші умови поставки кожної партії товару, що постачається згідно даного договору, визначаються у специфікаціях, що є додатками до даного договору і становлять його невід`ємну частину.

Згідно додатку № 1/06 від 26.06.2018 до договору № 16/05 від 04.05.2018 продавець передає у повне право власності покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар по ціні, в кількості та асортименті: карбомідно-аміачна суміш № 32 у кількості 2000 т на суму 12560000,00 грн.

На підтвердження обставин виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, матеріали справи утримують видаткові накладні від 27.06.2018 № 11 та від 16.07.2018 № 13 на товар «карбамідно-аміачної суміші № 32 (КАС-32)» у кількості 2000 т на суму з ПДВ 12560000,00 грн, та виписки по банківському рахунку ТОВ «Агрохімресурс».

Подальше використання придбаного товару у господарській діяльності позивачем підтверджується: актами зняття зі схову мінеральних добрив, виписками по рахунку, та договором від 05.07.2018 № 23/07, укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка.

Крім того, позивачем на підтвердження руху товару надано: договір відповідального зберігання № 42 від 03.05.2018, укладений між ТОВ «Агропартнер» (зберігач за договором) та ТОВ «Агрохімресурс» (поклажодавець за договором), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, за актом (актами) приймання-передачі, які є невід`ємною частиною цього договорів, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку дії цього договору майно, а саме мінеральні добрива в кількості згідно актів приймання-передачі; договір відповідального зберігання № 47/01 від 25.01.2017, укладений між ТОВ «Агропартнер» (зберігач за договором) та ТОВ «Резон Трейд» (поклажодавець за договором), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, за актом (актами) приймання-передачі, які є невідємною частиною цього договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку дії цього договору майно, а саме добриво рідке мінеральне Карбамідно-аміачну суміш (КАС-32) в кількості 1450 тон; акти прийому-передачі на зберігання.

На підтвердження якості придбаної карбамідно-аміачної суміші № 32 (КАС-32) та дат її виготовлення позивачем надано паспорти якості.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, незмістовними є посилання відповідача щодо непідтвердження придбання ТОВ «Резон Трейд» карбамідно-аміачної суміші № 32 (КАС-32) із датою виготовлення 06.05.2018, оскільки як встановлено судом, відвантаженні добрива були імпортовані з Литви та закуплені у АВ «Ahema» на підставі договору від 01.08.2017 № 82-2017/090Е, у зв`язку з чим дата відвантаження товарів постачальником та дата їх отримання покупцем можуть бути різними.

У відповідності до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Стаття 43 ГК України встановлює свободу підприємницької діяльності, вказуючи, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

А отже, суб`єкти господарювання здійснюють господарську діяльність в залежності від специфіки роботи підприємства та на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище, визначення господарської операції пов`язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання контролюючого органу на нереальність господарських операцій внаслідок відсутності підтвердження переміщення товарно-матеріальних цінностей при їх придбанні у ТОВ «Резон Трейд» з урахуванням інформації, отриманої від зберігача товару ДО «Комбінат «Айстра».

Такі висновки ґрунтуються лише на даних податкової інформації по спірному контрагенту, а також його контрагентів по ланцюгу постачання, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року в справі № 804/14515/15, від 29 березня 2019 року в справі № 808/3412/16.

Слід зазначити, що законодавством не встановлено конкретного переліку документів, які мають слугувати підставою для формування даних податкового обліку, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші господарські операції, з огляду на різноманітність змісту та форм економічної діяльності та порядку її документування. Відповідність задекларованих платником операцій критерію документального підтвердження вимагає подання платником документів, які містять достатні відомості про зміст господарської операції, порядок її виконання та учасників; документи, якими має оформлюватися господарська операція, визначаються з урахуванням законодавчих вимог та звичаєвої практики щодо оформлення певного виду господарської операції.

Таким чином колегія суддів не приймає доводи контролюючого органу про відсутність реального характеру правочинів, що ґрунтуються на висновках акту перевірки від 24.01.2019 № /14/32399340.

Додатково необхідно зазначити, що податковим органом не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Враховуючи викладене, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни може призводити до правових наслідків саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

При цьому, згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 17 жовтня 2019 року.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк