Справа № 1.380.2019.002830
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9091/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

суддя в 1-й інстанції Клименко О.М.,

час ухвалення рішення - 25.07.2019 року,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення - 30.07.2019 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів не можуть бути достатньою та єдиною підставою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) та свідчать про те, що відповідачем не було дотримано зокрема процедури, що визначена Інструкцією № 449 та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що призвело до винесення незаконної вимоги. Крім того, 17 травня 1999 року була зареєстрована в Сколівській районній державній адміністрації Львівської області як суб`єкт підприємницької діяльності за №0088 та згідно довідки Сколівської державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області від 23.05.2019 року №26278/10/54.42-15 вилучена з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 07.08.2000 року. Зазначає, що з метою припинення підприємницької діяльності в серпні 2000 року подала до державного реєстратора Сколівської РДА заяву про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи разом з усіма необхідними документами. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не включена до цього Реєстру як фізична особа-підприємець. Зазначає, що вказана обставина додатково підтверджується також листом Сколівської РДА Львівської області від 31.05.2019 року №02/07-996 та довідкою Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області від 23.05.2019 року №467. Крім того, звертає увагу на те, що працює у Львівському регіональному центрі з гідрометеорології на посаді спостерігача гідрологічного поста Тухля Карпатської ГМО з 01 березня 1995 року по даний час, де за вказаний період з її заробітної плати утримані та сплачені податки, збори та, зокрема, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України. При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки з моменту відкриття апеляційного провадження позивач мала достатньо часу на укладення договору про надання праворвої допомоги з адвокатом і її явка не визнана судом апеляційної інстанції обовязковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Відповідно до довідки Сколівської районної державної адміністрації №02/07-930 від 23.05.2019 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 17 травня 1999 року за №0088 (журнал розпочато 12.10.1998 року, закінчено 05.06.2000 року). Згідно журналу обліку скасування реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб запису про скасування даного суб`єкта підприємницької діяльності не виявлено (журнал розпочато 29.12.1998 року, закінчено 29.12.2005 року.

Відповідно до довідки Сколівської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_1 , як фізична особа підприємець вилучена з реєстру платників податку на додану вартість за власним бажанням. Дата анулювання реєстрації платника ПДВ - 07.08.2000 року.

22.02.2019 року Головним управління ДФС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу №Ф-2334-54У про погашення заборгованості з єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як вбачається з пункту першого частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки абзац другий пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI імперативно передбачає обов`язок фізичної особи-підприємця у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, а для платника, який обрав спрощену систему оподаткування нарахувати єдиний внесок на суми, що визначаються таким платником самостійно для себе.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI звільнено фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували б його право на звільнення від сплати єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону №2464-VI.

Як слідує з матеріалів справи, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18 276 грн. 72 коп., оформлену вимогою від 22 лютого 2019 р. № Ф-2334-54У.

До вимоги увійшли:

- розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8 448 грн. 00 коп.;

- розрахункова сума єдиного внеску за 2018 рік в розмірі 9 828 грн. 72 коп.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 р. № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування" та пункту 3 Розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз наведених норм права вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Згідно з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, даних зворотнього боку облікової картки платника податку, станом на 21.01.2019 року у позивача обліковується недоїмка в розмірі 18276,72 грн. Станом на 19.04.2019 року сума заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску становить 21030,9 грн. Відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки), що є предметом оскарження, сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

Колегія суддів зазначає, що аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується не лише на підставі актів документальних перевірок. Відображення в інформаційній системі фіскального органу даних про наявність у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску є самостійною і достатньою підставою для формування вимоги про сплату боргу.

Отже, в інформаційній системі податкового органу було відображено мінімальну суму страхового внеску, яку зобов`язана сплатити позивач. Тоді як за результатами документальної перевірки податковий орган може визначити розмір єдиного внеску зі суми отриманого позивачем доходу за вказаний період. В такому випадку розмір необхідного до сплати єдиного внеску буде визначатись як різниця між сумою донарахованого платежу і мінімальною сумою єдиного внеску.

Заперечуючи проти спірної вимоги про сплату боргу, позивач покликається на відсутність у неї статусу фізичної особи-підприємця, оскільки зазначає, що вона позбулась такого статусу 08 серпня 2000 року шляхом вилучення її з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ від 07.08.2000 року, а в серпні 2000 року подала до державного реєстратора Сколівської РДА заяву про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та з цього часу підприємницької діяльності не здійснювала.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 755-IV для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу - підприємця, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

Як слідує з довідки Сколівської районної державної адміністрації №02/07-930 від 23.05.2019 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 17 травня 1999 року за №0088, тобто ще до 1 липня 2004 року, а згідно з журналом обліку скасування реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності фізичних осіб запису про скасування даного суб`єкта підприємницької діяльності не виявлено, відтак позивач, враховуючи приписи частини другої статті 18 Закону № 755-IV мала б звернутись із заявою про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру.

Доказів звернення із заявою про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру позивачем не надано.

Разом з тим, частиною восьмою статті 4 Закону № 755-IV імперативно встановлено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не було завершено процедуру припинення підприємницької діяльності, оскільки позивач не звернулась у передбаченому законодавством порядку з необхідними документами для проведення припинення державної реєстрації підприємницької діяльності та не отримала копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця із спеціальною відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Таким чином, суд зазначає, що позивач має статус фізичної особи-підприємця, оскільки в Єдиному державному реєстрі відсутній запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 відповідно до вимог частини восьмої статті 4 Закону № 755-IV.

Доводи позивача про те, що вона позбулась статусу фізичної особи-підприємця 08 серпня 2000 року шляхом вилучення її з реєстру платників податків на додану вартість за власним бажанням на підставі рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ від 07.08.2000 року судом до уваги не приймаються, оскільки дана обставина в сукупності з іншими, наявними в матеріалах справи доказами свідчить лише про втрату позивачем статусу платника податку на додану вартість і жодним чином не спростовує її статус як фізичної особи-підприємця.

Посилання позивача на те, що вона з 2000 року не здійснює підприємницької діяльності не звільняють її від сплати єдиного соціального внеску.

Щодо твердження позивача про порушення строку та порядку направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки), то суд зазначає, що згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів. Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Несвоєчасне направлення контролюючим органом вимоги на адресу позивача не впливає на обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний соціальний внесок та не свідчить про його звільнення від такого обов`язку.

Додатково, на спростування вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи - підприємці. Сплата ЄСВ у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець (утримань ЄСВ із заробітної плати немає).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.002830 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.