Справа № 340/1285/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 340/1285/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року (головуючий суддя - Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - Відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтованою) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, викладену у Листі від 26 квітня 2019 року № Б-2093/0-1781/0/17-19;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, не пізніше 30 днів з дня набрання чинності рішення суду, повторно розглянути Заяву ОСОБА_1 від 27.03.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтованою) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подати у місячний строк з дня набрання законної сили звіт про його виконання.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що Відповідач з необґрунтованих та непередбачених законом підстав відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, у той час як Позивачем виконано всі вимоги, передбачені законодавством, для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року по справі №340/1285/19 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтованою) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, викладену у Листі від 26 квітня 2019 року № Б-2093/0-1781/0/17-19.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, не пізніше 30 днів з дня набрання чинності рішення суду, повторно розглянути Заяву ОСОБА_1 від 27.03.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтованою) площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Косівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду (а.с. 43-45).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 50-53).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що у заяві Позивача від 26.03.2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність була зазначена Косівська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області, яка не включена до наказу від 21.03.2019 року №401.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Косівської сільської ради Олександрійського району (а.с. 11).

До вказаної заяви Позивачем було додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 12); копію паспорта та ідентифікаційного номера (а.с. 13-15); погодження сільської ради (а.с.16); викопіювання з кадастрової карти (плану) (а.с. 17).

Листом від 26 квітня 2019 року №Б-2093/0-1781/0/17-19 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомило Позивача про те, що є доцільним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , з огляду на невідповідність місця розташування земельної ділянки (а.с. 18-19)

Правомірність відмови Відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою є предметом судового розгляду у даній справі.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ; Закону України від 07.07.2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр»; Постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру»; Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333 «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прийняте відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладене у листі від 26.04.2019 року №Б-2093/0-1781/0/17-19, не відповідає принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, позаяк прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення права позивача на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заявою

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Нормами частини першої статті 118 ЗК України регламентовано, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню при його застосуванні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача від 27.03.2019 року, Відповідачем надано відповідь про неможливість надати відповідного дозволу на зазначену позивачем земельну ділянку, з посиланням на те, що з метою раціонального використання земельних ділянок, Головним управлінням сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області відповідно до наказу від 21.03.2019 року №41 «Про визначення площ земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам на території Кіровоградської області у ІІ кварталі 2019 року». Інформація про перелік земельних ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області: http://kirovohradska.land.gov.ua (а.с.18-19).

З аналізу вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що Відповідач відмовив Позивачу в задоволенні заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки з підстав не передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, що свідчить про протиправний характер такої відмови.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що доводи заявника апеляційної скарги щодо не включення до наказу від 21.03.2019 року №41 Косівської сільської ради, на території якої розташована земельна ділянка, на яку претендує Позивач, не свідчать про наявність обставин для відмови в наданні дозволу на розробку проекту, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, при прийнятті спірного рішення у формі листа, Відповідачем не дотримано вимог Земельного кодексу України, що призвело до порушення права Позивача на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заявою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 06 червня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року по справі №340/1285/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов