Справа № 325/1216/19
Суддя: Васильцова Г. А.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 325/1216/19
№ 2-а/325/5/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Васильцової Г.А.

при секретарі Міняйло А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенко Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 3- я особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Приазовського районного суду з вказаним позовом в якому просить постанову серії ЕАВ № 1265526 від 26.06.2019 p., винесену інспектором роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Борисенко Олександром Олександровичем, про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього, - закрити.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 26 червня 2019 р. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 ч. КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень, за порушення п. 12 ПДР. Зі змісту винесеної постанови вбачається, що він, нібито, керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 20, державний номер НОМЕР_1 , 26.06.2019 року, об 11 год. 02 хв. рухаючись по вул. Магістральна, 2 в м. Миколаївка, рухався зі швидкістю 114 км/год, чим порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 64 км/год. Вважає постанову відповідача від 26 червня 2019 р. незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а дії інспектора Борисенка при її винесенні протиправними, з огляду на наступне. Так, 26 червня 2019 р. приблизно об 11 год. 00 хв., він рухаючись на автомобілі TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номер НОМЕР_1 по автомобільній дорозі М04 за межами населеного пункту в сторону м. П`ятихатки зі швидкістю приблизно 93км/год був зупинений інспектором поліції. Після зупинки транспортного засобу, позивач одразу спитав інспектора про причину зупинки, на що інспектор відповів, що той рухався в населеному пункті село Миколаївка зі швидкістю 114 км/год, про що було зафіксовано лазерним вимірювачем Trucam. Проте, за твердженням ОСОБА_1 , це не відповідає дійсності, оскільки він рухався за межами населеного пункту та інформаційного знаку 5.23.1 (населеного пункту с. Миколаївка) взагалі не було. При цьому, вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом Trucam із функцією фото- та відоефіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. Посилаючись на ст.40 Закону України «Про національну поліцію», ч.2 ст.19 Конституції України позивач зазначає, що відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото- та відеофіксації не у автоматичному режимі. Крім того, Trucam який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №УЗ 197-12, є неправомірним, у зв`язку із виключенням даного типу засобу вимірювальної техніки із Державного реєстру наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02.11.2015 року. Таким чином, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а тому накладення адміністративного стягнення є неправомірним. Окрім того, позивач вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій. Так постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби-то, було вчинено, за таких умов він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивач зазначає, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням права особи, яка притягається до відповідальності. Окрім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 277-2 КпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.» Винятків з цього правила для справ, які розглядаються «за місцем порушення», не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення, за думкою відповідача, правопорушення до винесення постанови повинно було надати строк для реалізації прав, передбачених ст. 268 КпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за 3 доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи. Так само не містить винятків стосовно категорій справ і ст. 278 КпАП України, а згідно неї не було проведено відповідачем підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, ряд дій, які повинні бути проведені під час такої підготовки, також є спрямованими на дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Позивач стверджує, що нескладання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у нього не відбиралося. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Тим більше він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 251 КпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів. ОСОБА_1 вказує, що роз`яснення інспектором позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП до прийняття постанови, фактичного розгляду справи, у відповідності до вимог КУпАП не відбувалось що є порушенням ст. 278 КУпАП та п. 9-10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. За словами позивача, винесення рішення з питання наявності або відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи, тощо, може здійснюватися тільки судом. Винесення такого рішення будь-якою іншою службовою особою є привласненням функції правосуддя.

Ухвалою Приазовського районного суду від 10 липня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Приазовського районного суду від 31 липня 2019 року розгляд справи був відкладений на 17 вересня 2019 року.

05 серпня 2019 року від Департаменту патрульної поліції НП України надійшло клопотання про залучення їх до справи у якості третьої особи на стороні відповідача, оскільки позовні вимоги пред`явленні до посадової особи Департаменту, а Департамент є орган державної влади, який несе відповідальність за дії своїх співробітників.

05 серпня 2019 року від Департаменту патрульної поліції НП України надійшли пояснення по суті спору, в яких зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства працівники органів підрозділів НП мають право розглядати справи про адміністративні стягнення, у тому числі і на місці вчинення правопорушення. Скорочене провадження у справах про оспорюванні позивачем правопорушення передбачає, зокрема фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Вчинення позивачем інкримінованого правопорушення повністю підтверджено фотознімком, який надано суду, здійснено сертифікованим приладом Trucam LTІ 20/20 № ТС000657 ( який є лазерним вимірювачем швидкості та здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, має сертифікат, чинним законодавством не передбачено повторного проходження процедури перевірки (сертифікації), похибка приладу складає +- 2км/год, дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м, фіксує конкретний автомобіль, Крім того, існує правова позиція щодо правомірності використання поліцією лазерних вимірювачів швидкості Trucam у постановах апеляційних адміністративних судів), на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 114 км/год. Що також підтверджується відповідним відеозаписом. Стосовно реалізації права на звернення за юридичною допомогою вважають необхідним прийняти увагу судову практику Європейського суду, так в рішенні по справі «Максименко проти України» а саме в п. 32, де обґрунтовано, про необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ст.. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення. За таких обставин просять відмовити в задоволенні позовних вимог, розгляд справи просять проводити у їх відсутність.

На підтвердження своїх доводів суду надано копія свідоцтва про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Trucam LTІ 20/20 № ТС000657, яке чинне до 21 грудня 2019 року; копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки; копія експертного висновку, термін дії якого до 27.09.2021 року, з додатком, в якому зазначені номери зразків об`єктів, в тому числі і Trucam LTІ 20/20 № ТС000657; копія відповіді на припис щодо влаштування дорожних знаків 5.70 та 7.2.1; диск з відео файлами.

16 серпня 2019 року на адресу суду надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких зазначає, що ознайомившись з поясненнями Департаменту ПП НП України, вважає, що слід задовольнити його позовні вимоги з підстав викладених у позові та поясненнях, наполягає, що наявне грубе порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки до теперішнього часу він не ознайомлений ні з фотознімками ні з відеозаписом про вчинення ним саме спірного правопорушення. Свої пояснення аргументує переліком певних нормативних актів.

28 серпня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивач з підстав тотожнім поясненням Департаменту ПП НП України. Крім того, відповідач зазначив про розгляд справи у його відсутність.

Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Петров Г.М. у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, свій позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте в відзиві зазначив, що розгляд справи слід розглянути у його відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в поясненнях поданих до суду просить розгляд справи проводити у відсутність представника.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши та оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно наявні у матеріалах докази, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1265526 від 26.06.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП за те, що він 26 червня 2019 року об 11 год. 02 хв. в м. Миколаївка, вул. Магістральна, 2 рухався зі швидкістю 114 км/год, чим порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 64 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем Trucam ТС 000657, чим порушив п. 12 ПДР України. Перевищення водієм ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 50 км/год. Було накладено штраф в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 3 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 26 червня 2019 року об 11 год. 02 хв. в м. Миколаївка, вул. Магістральна, 2 рухався зі швидкістю 114 км/год, чим порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 64 км/год, чим порушив п. 12 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП.

Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху Trucam LTI 20/20, серійний номер 000657.

На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи фотокартку лазерного вимірювача швидкості TruCam із зображенням автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номер НОМЕР_1 та зазначенням швидкості 114 км/год.

Крім того, судом був оглянутий наданий відповідачем диск, де на якому зафіксований рух автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номер НОМЕР_1 з перевищенням швидкості руху.

Сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданого 29.08.2012 засвідчено, що лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У3197-12.

Відповідно до наданого свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13724 лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 № ТС000657 відповідає вимогам. Свідоцтво чинне до 21.12.2019.

Згідно експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, виданого Національній поліції України в лазерному вимірювачі швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування. Термін дії висновку до 27.09.2021.

Тобто, лазерний вимірювач швидкості Trucam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № ІІА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний ІЛІ LTI 20/20 Trucam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

У разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Оскільки, прилад Trucam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства. Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «Trucam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3G08, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості Trucam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі Trucam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом Trucam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Посилання позивача на те, що відомості, які були зафіксовані відповідачем на прилад Trucam, отримані ним із порушенням чинного законодавства, судом не приймаються до уваги, оскільки будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем надано не було.

Отже, покази приладу Trucam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП відповідач оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Згідно частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

При цьому слід зазначити, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо доводів позивача про порушення вимог ст. 268 КУпАП, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд не вбачає зі сторони відповідача порушень порядку розгляду справи, зокрема щодо часу, місця та недотримання законних прав та інтересів позивача.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Крім того, посилання позивача щодо того, що він до теперішнього часу не ознайомився з доказами відповідача, суд не може прийняти до уваги, оскільки докази суду були надані ще на початку серпня 2019 року, а позивач не скористався своїм правом ознайомитися з ними в суді.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а постанову відповідача серії ЕАВ № 1265526 від 26.06.2019 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.122, 222, 251, 252, 268, 278-280, 283-285, 288 КУпАП України, ст.ст. 72-73, 79, 90, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенко Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 3- я особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Розгляд справи закінчено 15 жовтня 2019 року.

Рішення суду складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя Г.А. Васильцова