Справа № 120/4723/18-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4723/18-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: Василюка М.М.

представника відповідача: Пенської О.Ю.,

представника відповідача: Лисенко Л.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року ТОВ «Кузьминецьке» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 23.11.2018 року про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" сплатити податок на додану вартість в сумі 875077 грн. та штрафу в розмірі 437539 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 23.11.2018 року про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" сплатити податок на додану вартість в сумі 2132921 грн.;

- стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 51683,06 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Вінницькій області.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

До суду подано клопотання про заміну належного відповідача, щодо виключення Головного управління ДФС у Вінницькій області як неналежного відповідача та залучити Головне управління ДПС у Вінницькій області як належного відповідача по справі №120/476/19-а відповідно до Розпорядження КМУ від 21.08.2019 року №682-р. Протокольною ухвалою вищезазначене клопотання задоволено.

В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, за результати перевірки ТОВ "Кузьминецьке" за період діяльності листопад 2017 року з метою дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на додану вартість щодо здійснення фінансово-господарських відносин з ПП "Нові Долиняни", відповідачем складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 11.10.2018 року №5023/1406/33837304.

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення пп. "а" п. 198.1 ст. 198, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПКУ в результаті чого ТОВ "Кузьминецьке" (а.с.10-47):

- занижено податок на додану вартість за листопад 2017 року на суму 875077 грн.,

- завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за листопад 2017 року на суму 2132921 грн.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 23.11.2018 форми "Р" за платежем податок на додану вартість, на суму 875077 грн., в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 437539 грн. (а.с.51-52);

- № 23.11.2018 форми "В4" яким завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за листопад 2017 року на суму 2132921 грн. (а.с.53-54).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV встановлено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні належно оформлені первинні бухгалтерські документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Згідно матеріалів справи, 15.11.2018 року між приватним підприємством "Нові Долиняни" (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу №15/11/2017 (а.с.57), відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати оплату.

Найменування, кількість та ціна товару, вказується у видаткових накладних, які досліджено судом.

Відповідно до підпункту 3.1 Договору, поставка товару відбувається на умовах самовивозу зі складу продавця за власний рахунок та власними засобами покупця.

Підпункт 3.7 Договору продавець одночасно з товаром повинен передати покупцю наступні документи: видаткові накладні, податкові накладні та інші документи передбачені чинним законодавством України.

Моментом передачі товару вважається дата вручення товару покупцю або перевізнику (підпункт 3.6 Договору).

Відповідно до пункту 2 Договору, оплата за даним договором здійснюється за попередньою домовленістю сторін, яка може бути висловлена в усній формі або письмовій формі. Розрахунки проводяться в національній валюті України - гривні.

На підтвердження реального здійснення господарських операцій за спірним правочином позивачем надані: додаткова угода до договору №15/11/2017(а.с. 141, т.2), рахунки-фактури, видаткові накладні (а.с. 61-91, т. 1), товарно-транспортні накладні (а.с.160-217 т.1), складські квитанції на зерно (а.с. 229-247 т.1); подорожні листи вантажного автомобіля (а.с. 248-250 т.1. а.с.1-55 т.2).

Матеріалами справи також підтверджено, що надані позивачем первинні документи по взаємовідносинам із контрагентом, підписані відповідальними посадовими особами та скріплені печатками юридичних осіб, крім того, містять інші відомості та реквізити, наявність яких визнана обов`язковою ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що видаткова накладна надана позивачем не відповідає вимогам п.2 ст. 9 Закону України від 16.07.99 року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так як не містить обов`язкових реквізитів, а саме посади, прізвища, ім`я, по батькові осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність, оскільки всі необхідні дані були відображені в первинних документах, а саме зазначено особистий підпис працівника товариства, що дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції та відтиск печатки підприємства, що фактично підтверджує здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що на видаткових накладних наявні печатки ПП "Нові Долиняни" підписані директором ОСОБА_1 та ТОВ "Кузьминецьке" підписані директором директором ОСОБА_2 (а.с. 61-91, т. 1).

Посилання апелянта на наявність кримінальних проваджень, в яких ПП «Нові Долиняни» фігурує як підприємство з ознаками «фіктивності», не приймаються колегією суддів, оскільки договір між ТОВ «Кузьминецьке» та ПП «Нові Долиняни» було укладено 15.11.2017, тобто до дати внесення правоохоронними органами кримінальних проваджень до ЄДРСР, на які посилається відповідач, та відповідно винесення ухвал слідчими суддями, які підлягали до опублікування в Єдиному реєстрі судових рішень.

Враховуючи вищевикладене, висновки акта перевірки щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій позивача з ПП «Нові Долиняни» не знайшли свого належного підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки спростовуються зазначеними нормами законодавства та дослідженими обставинами справи, а тому колегія суддів дійшла висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 23.11.2018 № та №, що підлягають скасуванню.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 жовтня 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.