Справа № 240/10763/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гуріна Д.М.,
секретаря судового засідання Шуляк О.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Приведьона В.М.,
представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", про визнання протиправним і скасування постанови, -
30 вересня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 13 серпня 2019 року ВП №59795674.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем на підставі виконавчого напису №1144, виданого 26 липня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А., 13 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження №59795674. Вказану постанову вважає протиправною з огляду на те, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольга Леонідівна не мала права на відкриття виконавчого провадження, оскільки її виконавчим округом є м. Київ. Будь-яке майно у м. Києві у позивача відсутнє, а місцем проживання є м. Житомир, тому у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та повідомленням (викликом) учасників справи на 10 жовтня 2019 року на 11:00, та задоволено клопотання позивача про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал".
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 26-27).
9 жовтня 2019 року електронною поштою від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, а 10 жовтня 2019 року також на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 60-62), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що грошові кошти на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. Стягувач до заяви про примусове виконання рішення додав довідку із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривня, відкритого в ТОВ «Вердикт Капітал", який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки від стягувача надійшов виконавчий документ у якому зазначено, що майно боржника знаходиться у межах виконавчого округу м. Києва, то у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Електронною поштою на адресу суду від відповідача надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження (а.с. 30-59).
У судовому засіданні суд ухвалою від 10 жовтня 2019 року, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, оголосив перерву у судовому засіданні до 16 жовтня 2019 року до 12:00 у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про ознайомлення із відзивом на позовну заяву.
16 жовтня 2019 року у судове засідання прибув позивач та представник позивача, які позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити повністю з підстав, що зазначені у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання 16 жовтня 2019 року не прибув. Про причини свого неприбуття до суду не повідомив.
Представник третьої особи у судове засідання 16 жовтня 2019 року не прибув. Про причини свого неприбуття до суду не повідомив.
Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №1404-VIII) у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України №1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Частиною 1 статті 26 Закону України №1404-VII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач, у відповідності до вимог частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно з абзацом першим частини 2 статті 48 Закону України №1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Отже, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом України №1404-VII випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи відносно фізичних осіб виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
Судом встановлено, що виконавчим округом відповідача є м. Київ (а.с. 17). Таким чином, відповідач має право здійснювати примусове виконання рішень у межах м. Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві або ж майно боржника знаходиться у м. Києві.
Згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 вересня 2019 року встановлено, що згідно з відомостями, наданими ПФУ, ДФС у відповідь на запит приватного виконавця щодо отримання боржником доходів, боржник отримує дохід у вигляді заробітної плати у Військовій частині НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), та постановлено звернути стягнення на доходи боржника у Військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 49-50).
Звертає на себе увагу факт звернення відповідачем стягнення на доходи позивача, а не на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 від 16 січня 2019 року у валюті гривня, відкритий у ТОВ "Вердикт Капітал", що відповідно вказує на відсутність коштів на цьому картковому рахунку.
Копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого Чуднівським РВ УМВС України в Житомирській області підтверджено, що місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , з 11 травня 2016 року (а.с. 10-11).
У виконавчому написі №1144 від 26 липня 2019 року і у заяві ТОВ "Вердикт Капітал" про примусове виконання рішення вказано адресу місця проживання (реєстрації) зазначено: АДРЕСА_3 (а.с. 32, 36).
Отже, при відкритті виконавчого провадження інформація про місце проживання за межами Києва була відома відповідачу.
Посилання відповідача на те, що стягувачем було зазначено місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 від 16 січня 2019 року, відкритого у ТОВ "Вердикт Капітал", який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд критично оцінює, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України №2346-III від 5 квітня 2001 року "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон України №2346-III), платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Пунктом 3.1 статті 3 Закону України №2346-III визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з пунктом 7.1 статті 7 Закону України №2346-III, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.
Таким чином, наявність самого рахунку у банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.
Відтак, наявність карткового рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві, на думку суду, не є тотожним місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів, оскільки матеріали справи не містять доказів, що на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ТОВ "Вердикт Капітал", знаходяться грошові кошти позивача, що б давало підстави вважати їх майном боржника. Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів наявності таких коштів на картковому рахунку на момент відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України №1404-VII, у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Однак, відповідач всупереч вищезазначеній нормі при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Щодо посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 вересня 2018 року у справі №905/3542/15, суд зазначає наступне.
У пункті 19 Постанови Верховного Суду №905/3542/15 від 10 вересня 2018 року зазначено, зокрема: частині 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб. Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".
Водночас, предметом розгляду у наведеній справі було, зокрема, визнання неправомірною постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника, а виконавче провадження відкрите з виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову, в якій був зазначений банківський рахунок. Також, у вказаній справі була надана оцінка правовідносинам щодо рахунків юридичної особи у банку, тоді як у адміністративній справі що розглядається, йде мова про рахунок фізичної особи за відсутності доказів, що на рахунку позивача № НОМЕР_1 обліковуються грошові кошти (будь-яка сума), належні боржникові - позивачу.
Позивач у судовому засіданні пояснив, що після отримання кредиту у 2014 році жодних рахунків не відкривав, дії третьої особи щодо відкриття рахунку у січні 2019 року були здійснені без його відома, він сам не ініціював відкриття жодних рахунків.
Відповідно до частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів правомірність позовних вимог, а відповідач, який заперечує проти позову, не довів, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 серпня 2019 року ВП №59795674 відповідає вимогам Закону України №1404-VIII, що підтверджено доказами, які перевірено судом, з огляду на зазначене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.
Позивач також заявив клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та додав договір про надання правничої допомоги від 23 вересня 2019 року, додаткову угоду до договору, детальний опис та розрахунок наданих послуг, квитанцію про прибуткового касового ордера №1 від 30 вересня 2019 року, згідно з якими позивач витратив 3 тис. грн на правничу допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Суд, враховуючи що позивач надав докази розміру понесених ним витрат на правничу допомогу, стягує їх з відповідача.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною і скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 13 серпня 2019 року ВП №59795674.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 16 жовтня 2019 року.

Суддя Д.М. Гурін