Справа № 520/8822/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2019 р. Справа № 520/8822/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в м. Харкові в приміщені Харківського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови,-
В судове засідання представники сторін не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.
Від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що державним виконавцем вжито всі необхідні заходи та постанова про стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця, яка приймається одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Крім того, державний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не володіє інформацією щодо виконання судового рішення. Боржником після відкриття виконавчого провадження було надано до органу ВДВС документи про фактичне виконання рішення суду, у зв`язку з чим 05.10.2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Також у відзиві на позов представник відповідача просить суд розглянути справу без його участі, в письмовому провадженні.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Частиною 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Суд, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України, вважає можливим розглянути справу за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404).
Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Суд зазначає, що спірні правовідносини склались з приводу правомірності винесення постанови про стягнення виконавчого збору, таким чином, при розв`язанні спору слід виходити з положень ст.1 Закону №1404, згідно якої виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
При цьому, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону №1404).
Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року по справі №520/27/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 , з 90% грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2018 року протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення з 01.01.2018 та здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою.
Згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі "Документообіг адміністративних судів" Харківського окружного адміністративного суду, вищевказане рішення 17.04.2019 року набрало законної сили та 08.05.2019 року видано виконавчий лист.
Постановою державного виконавця ВПВР Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08.08.2019 року відкрито виконавче провадження №59750696 на підставі виконавчого листа №520/27/19, згідно якого боржником є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2019 року встановлено строк для виконання рішення суду - протягом 10 робочих днів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 28.08.2019 року №227974/032-20 повідомлено орган ВДВС про виконання рішення суду та додано відповідні документи. У зв`язку з чим боржник просив закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, копія яких залучена до матеріалів справи, державним виконавцем ВПВР Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову від 05.10.2019 року про закриття виконавчого провадження, у зв`язку виконанням рішення суду за виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження.
Позивач, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Пунктом 2 ч.1 ст. 3 Закону №1404 визначено що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, постанови судів у адміністративних справах.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Частиною 4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 6 ст.26 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За визначеннями та правилами ч.ч.1, 2 і 3 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1 ст.27); виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст.27); за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27)
З аналізу вказаних норм вбачається, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404 не передбачено.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 по справі №750/7624/17.
Пунктом 9 ч.1 ст. 39 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Оскільки постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП №59750696, яка приймається разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, прийнята 08.08.2019 року, а Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виконано рішення суду до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим державним виконавцем ВПВР Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, керуючись п. 9 ч.1 ст. 39 Закону №1404 прийнято постанову від 05.10.2019 року про закінчення виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.
Розв`язуючи спір, суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли виконавчий збір є своєрідною грошовою винагородою за примусове виконання судового рішення у результаті саме вжиття органами державної виконавчої служби заходів примусового виконання рішення, тобто за наявності прямого безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між владною управлінською діяльністю адміністративного органу та успішним досягненням завершальної мети судочинства - фактом примусового виконання судового рішення.
При цьому суд наголошує, що як зазначалося вище, боржником добровільно виконано в повному обсязі виконавчий документ поза межами виконавчого провадження та без вжиття державним виконавцем заходів з примусового виконання. Іншого способу припинення юридичної дії постанови про стягнення виконавчого збору, ніж скасування судом, закон не передбачає.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст. 90); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 9); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 4 ст. 90).
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-11, 14, 139, 243-246, 250, 255, 272, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови - задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржено протягом строку, визначеному ч.6 ст.287 КАС України, протягом десяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.