Справа № 280/3645/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
11 жовтня 2019 року Справа № 280/3645/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання витини певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 51 протоколу № 127 від 14.12.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності.

Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржуване рішення та дії відповідача є протиправними, оскільки не відповідають вимогам Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку № 975, відповідач діяв не у спосіб передбачений законом. Вважає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з проходженням військової служби.

31 липня 2019 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На адресу суду надійшли документи від позивача на виконання ухвали суду, якими були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.08.2019 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 10.09.2019 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 10.09.2019 судове засідання було відкладено та призначено наступне судове засідання на 10.10.2019.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути в порядку письмового провадження, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, на фіксації судового процесу не наполягав. 03.09.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки вирішальне значення для вирішення даного спору має дата первинного встановлення інвалідності та час до повторного огляду, під час якого змінено (підвищено) групу інвалідності. Так як різниця між датами встановлення позивачу інвалідності складає значно більше ніж 2 роки, права на виплату одноразової грошової допомоги він немає.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приписами ст. 258 КАС України, визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Судоми встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу та України з 30.11.1977 по 02.04.2004.

Наказом командувача військами Південного оперативного командування від 13.02.2004 № 11-ПМ позивача було звільнено з військової служби в запас за п. 63 п. «в» (за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу).

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) А 1651 від 02.04.2004 № 93 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини з 02.04.2004 і направлено для постановки на військовий облік до Комунарського РВК м. Запоріжжя.

Відповідно до довідки № 81 від 29.01.2004 позивача було визнано обмежено придатним до військової служби.

Відповідно до довідки МСЕК № 3 серії АБ № 001524 від 11.07.2011 визнано втрату працездатності ОСОБА_1 на рівні 80 %, захворювання, так, пов`язано з проходженням військової служби.

Згідно із довідкою обласної МСЕК № 3 серії АД № 166654 від 11.07.2011 позивача було визнано інвалідом другої групи безстроково, захворювання, так, пов`язано з проходженням військової служби.

Згідно із довідкою МСЕК № 3 серії АВ № 1015165 від 02.05.2018 ОСОБА_1 було визнано інвалідом першої групи безстроково, захворювання, так, пов`язано з проходженням військової служби.

20.07.2018 позивача було виключено з військового обліку, що підтверджується довідкою Комунарського РК м. Запоріжжя від 20.07.2018 № 2822.

Позивач звернувся до Міністерства оборони України через Комунарський РВК м. Запоріжжя із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням І групи інвалідності.

Із витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 грудня 2018 року № 127 вбачається, що оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім того, зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

У відповідності до ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності 2 групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби - 11.07.2011) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).

За змістом п. 2 Порядку №499, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

На момент встановлення Запорізькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби - 11.07.2011 право на отримання одноразової грошової допомоги було врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції з 10.03.2010 та Порядком №499 ( в редакції чинній, на 11.07.2011).

В силу п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується: пп. 2) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), а у разі настання інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у розмірі 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам IІ групи.

У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

Слід зазначити, що на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок хвороби пов`язаної з проходженням військової служби - 11.07.2011, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції з 10.03.2010) та Порядку №499 (в редакції чинній, на 11.07.2011) не містили норм щодо обмежувального строку виплати одноразової грошової допомоги понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності та норми, щодо можливості реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

На момент повторного огляду позивача медико-соціальною експертною комісією - 02.05.2018 та встановлення І "Б" групи інвалідності з 02.05.2018 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, правове регулювання виплати одноразової грошової допомоги здійснювалось Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №2288-VIІІ від 08.02.2018 (набрав чинності з 21.03.2018) (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

В силу ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

У відповідності до ч. 2 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Вимогами зі ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Частиною 2 п.2 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Тобто, особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Частиною 2 п. 6 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що застосування ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності - 02.05.2018 (в даному випадку) внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Також, Порядок №975 не містить обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали інвалідність до 01.01.2014 та не реалізували своє право на виплату одноразової грошової допомоги. А, отже, в розумінні вимог вказаних положень позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

Враховуючи той факт, що одноразову грошову допомогу після встановлення 11.07.2011 причинно-наслідкового зв`язку, щодо отримання захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, позивач не отримував та доказів протилежного відповідачем суду не надано, а в момент первинного виникнення права правових норм щодо обмеження права на виплату не існувало, то суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з дати встановлення першої "Б" групи інвалідності - з 02.05.2018.

Пунктом 8 ст.16-3 Закону №2011-XII визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Статтею 16-4 Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З наданих до справи доказів встановлено, що захворювання позивач отримав не внаслідок протиправних дій, а внаслідок проходження військової служби, що підтверджується Довідкою № 81 від 29.01.2004.

Так, 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абз. 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Крім того, щодо п.8 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (в редакції Закону № 5040-VI від 04.07.2012).

Вказана норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме зміни причин інвалідності за часовий проміжок з 2011 по 2018 рік, та можливість реалізації законодавчо встановленого права на виплату одноразової грошової допомоги у позивача, оскільки це фактично є зворотною дією закону в часі, який погіршує становище позивача.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Отже, твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, є помилковими.

Тому, позивач, як інвалід І-ї "Б" групи, захворювання якого пов`язана з проходженням військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.6 Порядку №975 у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I "Б" групи - 02.05.2018.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, необхідності в вирішенні питання щодо розподілу судових витрат не має.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 241, 243-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання витини певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 51 протоколу № 127 від 14.12.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11.10.2019.

Суддя А.В. Сіпака