Справа № 826/13781/15
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/13781/15

адміністративне провадження №К/9901/9619/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/13781/15

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області

про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Василенка Я.М, суддів: Кузьменка В.В., Шурка О.І.),

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Управління державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області (далі - УДПС України в м. Києві та Київській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №1 о/с-пр від 12.01.2015 по особовому складу, яким звільнено позивача згідно з Положеннями про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас з посади оперуповноваженого оперативного відділу Бучанської виправної колонії №85 на підставі пункту 64 «а» (за віком);

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Бучанської виправної колонії №85 з 13.01.2015;

- стягнути з Бучанської виправної колонії №85 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2015 по день поновлення на посаді.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним та таким, що порушує процедуру та порядок його звільнення, а оскільки підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення його проведення, то наказ відповідача від 12.01.2015 № 1 о/с-пр підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2015 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем вжито всіх заходів щодо зазначення правильної підстави звільнення позивача із займаної посади шляхом прийняття наказу від 12.01.2015 № 1 о/с-пр, що також не заперечується позивачем у позовній заяві, а тому суд першої інстанції приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2015 - скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до УДПС України в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Бучанської виправної колонії № 85 з 13.01.2015 по 17.06.2015.

Зобов`язано УДПС України в м. Києві та Київській області винести наказ про звільнення ОСОБА_1 з 17.06.2015 та внести відповідний запис до трудової книжки.

Стягнуто з Бучанської виправної колонії № 85 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2015 по 17.06.2015 в розмірі 19 094, 15 грн.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2015 залишено без змін.

6. Апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

7. Апеляційний суд зазначив, що Позивач на день звільнення досяг граничного віку перебування на службі - 47, 5 років та мав вислугу років у календарному обчисленні 20 років 02 місяці 07 днів, пільгову 10 місяців 08 днів, загальна вислуга - 21 рік 00 місяців 15 днів, а тому у відповідача було право звільнити ОСОБА_1 з займаної посади за віком.

8. Окрім того, суд апеляційної інстанції наголосив, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

В порушення вимог норм, чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, відповідачем не було видано трудову книжку позивачу у день звільнення, також, не надано жодних доказів, що б підтверджували факти вчинення відповідачем дій, спрямованих на отримання позивачем трудової книжки у день звільнення.

9. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимога щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Бучанської виправної колонії № 85 з 13.01.2015 підлягає частковому задоволенню, а саме позивача слід поновити на посаді оперуповноваженого оперативного відділу Бучанської виправної колонії № 85 з 13.01.2015 по 17.06.2015 (день отримання позивачем трудової книжки).

При цьому, на виконання ч. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників відповідач зобов`язаний винести новий наказ про звільнення, в якому зазначити, що датою звільнення є 17.06.2015 та внести відповідний запис до трудової книжки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У січні 2018 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, яка 25 січня 2018 року передана на розгляд до Верховного Суду.

11. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2015 залишити в силі.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу.

12.1. Відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним.

Скаржник вказує, що позивач в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій зазначав та не заперечував, що йому вчасно було повідомлено про звільнення в усній формі, що в свою чергу підтверджує, що право позивача на ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки порушено не було.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції надана об`єктивна оцінка дій відповідача та дій позивача, в повному обсязі досліджені письмові та усні пояснення сторін, що призвело до правильного вирішення справи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов до вірних висновків що підстава для звільнення позивача була правильно обрана відповідачем.

13. Позивач надіслав до суду пояснення на касаційну скаргу в яких просив відмовити відповідачу в задоволенні касаційної скарги та залишити постанову суду апеляційної інстанції в силі як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права та на підставі всебічно досліджених обставин справи.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 12.01.2015 року №1 о/с-пр на підставі подання начальника Бучанської виправної колонії (№85) підполковника внутрішньої служби Домбровського Є.С., звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас за п. 64 «а» (за віком) майора внутрішньої служби Горбача С.С. (У-039649), оперуповноваженого (по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів) оперативного відділу Бучанської виправної колонії (№85).

15. Як наголошує позивач, він вважає незаконною саме процедуру прийняття оскаржуваного наказу, посилаючись на те, що йому не надано можливості у встановленому законодавством порядку ознайомитись з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, позбавлено використати відпустку та пройти медичний огляд.

16. Так, заявою від 08.06.2015 року позивач звертався до начальника Бучанської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області про видачу трудової книжки, оскільки співробітниками кадрового забезпечення з проханням ознайомити його з наказом про його звільнення та видачу трудової книжки були проігноровані.

17. Як встановлено судами, відповідачем листом на адресу ОСОБА_1 направлено трудову книжку, яку він отримав 17.06.2015 року.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

19. Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Предметом спору в справі, що розглядається, є порушення відповідачем процедури та порядку звільнення позивача з УДПС України в м. Києві та Київській області.

21. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.199 (далі - Положення 114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не регулюються питання щодо ведення трудової книжки, видачі трудової книжки при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 01.06.2010 у справі № 21-384во10, від 05.03.2012 у справі №21-42а12, а також неодноразово була висловлена в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, в постанові від 25.09.2019 справа №825/2150/16, провадження № К/9901/16186/18.

Враховуючи те, що Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не регулюються питання ведення трудової книжки, а також наслідки затримки видачі трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, колегія суддів зазначає, що такі правовідносини підлягають вирішенню у відповідності до норм Кодексу Законів про працю України.

22. Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Отже, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що вказана вище стаття, покладає на власника прямий обов`язок в останній день роботи (цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення) видати працівникові належне оформлену трудову книжку.

23. Трудова книжка видається та оформляється відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, в даній інструкції також зазначено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудову діяльність громадян та служить для встановлення загального, безпосереднього та спеціального стажу. Тобто, це документ, що підтверджує трудовий стаж, від якого, в свою чергу, залежить розмір пенсії за віком. Саме для цього протягом усього трудового шляху працівника до трудової книжки вносять відомості про те, де, коли і скільки він працював. Туди ж потрапляє інформація про нагородження, заохочення, навчання у професійних навчально-виховних та вищих учбових закладах, службу у збройних силах, про одержання допомоги по безробіттю тощо.

Відповідно до частини 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

24. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.06.2015 позивач особисто звернувся до начальника Бучанської виправної колонії № 85 управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області із заявою, в якій просив видати копію трудової книжки та копію наказу про його звільнення, оскільки співробітниками кадрового забезпечення з проханням ознайомити його з наказом про його звільнення та видачу трудової книжки були проігноровані.

Відповідачем листом на адресу ОСОБА_1 направлено трудову книжку, яку він отримав 17.06.2015.

25. Таким чином, судом апеляційної інстанції достеменно встановлено, що в порушення вимог норм чинного законодавства, відповідачем не було видано трудову книжку позивачу у день звільнення, також, не надано жодних доказів, що б підтверджували факти вчинення відповідачем дій, спрямованих на отримання позивачем трудової книжки у день звільнення.

26. Отже, проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установах, організаціях.

27. Крім того, законодавство України не ставить за виключення працівників Управління державної охорони України, оскільки таким також видається трудова книжка, яка підтверджує стаж роботи працівника. Порядок ведення трудових книжок в Україні, визначений Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників», порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

28. За таких обставин, доводи відповідача з приводу відсутності механізму регулювання правовідносин, які виникають між власником та працівником з приводу затримки видачі трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час такої затримки нормами спеціального законодавства, не є аргументовані та не є підставами для невиконання покладених на відповідача зобов`язань, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням трудової книжки, не може бути поставлена у залежність від відсутності норм у спеціальному законодавстві.

29. Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції в справі №826/13781/15 правильно залишив без змін постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про скасування спірного наказу № 1 о/с-пр від 12.01.2015, яким звільнено позивача, оскільки відсутні підстави вважати цей наказ неправомірним та таким, що прийнятий в порушення норм законодавства.

У відповідача було право звільнити ОСОБА_1 з займаної посади за віком, однак, Суд наголошує, що даний спір виник в зв`язку з порушенням процедури та порядку звільнення, а зобов`язання відповідача винести наказ про звільнення позивача з 17.06.2015 не суперечить повноваженням суду при вирішенні справи.

30. Відповідно до пункту 1-2 частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

32. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Управління державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

Н.В. Шевцова