Справа № 420/4379/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Категорія 600010000м.ОдесаСправа № 420/4379/19
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Федусика А.Г. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ГУ ДержгеокадаструСемко М.О. ( довіреність)
Представник позивачаЛисецька О.О. (адвокат, ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року заяву позивача про забезпечення позовних вимог від 22.07.2019 року задоволено частково. Заборонено Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області проводити земельні торги (аукціон) з продажу права оренди земельної ділянки : 01:001 * орієнтовною площею 198 га. яка розміщена на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів)до набрання законної сили судового рішення по справі. В задоволенні решти заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що за наслідками розгляду позову Позивач розраховує на отримання дозволу щодо розроблення проекту землеустрою про відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, а площа земельної ділянки щодо якої накладено заборону судовим рішенням проводити земельні торги складає 198 га.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Позивач обґрунтовує свою заяву про забезпечення позову тим, що 16.08.2018 року направив до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів). До вказаної заяви позивачем надані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта та копія реєстраційного номера облікової картки платника податків; копію посвідчення ГУ НГУ про те, що позивачі мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій та копію довідки про безпосередню участь особи в антитерорестичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. В свою чергу, відповідач відмовив позивачу на підставі того, що зазначена земельна ділянка нібито наказом від 12 вересня 2018 року № 77 Головного управління Держземагенетва в Одеській області, (саме в день, коли вичерпано строк для надання відповіді заявнику), включена у перелік земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами і до якого включена земельна ділянка, що зазначена у заяві позивача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 року по справі №420/848/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головною управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів); зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В свою чергу, відповідач, на виконання рішення суду, направив на адресу позивача лист № ГП 1373 0-2200 0 37-19 від 18 квітня 2019 року про розгляд повторного клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність, - з відмовою у задоволенні клопотання на підставі того, що відповідач нібито з`ясував, що на земельний масив надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі і на бажану до відведення позивачем земельну ділянку.

Суд першої інстанції при частковому задоволенні заяви позивача про забезпечення позову виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову щодо заборони проводити торги з продажу права оренди на дані земельні ділянки може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч.1,2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, судом першої інстанції при частковому задоволенні заяви позивача про забезпечення позову не взято до уваги, що заборона Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області проводити земельні торги (аукціон) з продажу права оренди на земельну ділянку площею 198 га, призводить до порушень інтересів інших громадян Дивізійської сільської ради Татарбунарського району у вигляді перешкод в отримані доходу з продажу права оренди земельної ділянки та відповідно їх витрат на потреби органу місцевого самоврядування.

Крім того, за наслідками розгляду позову Позивач розраховує на отримання дозволу щодо розроблення проекту землеустрою про відведення у власність земельної ділянки площею 2 га, а площа земельної ділянки щодо якої накладено заборону судовим рішенням проводити земельні торги складає 198 га.

Отже, заборонивши проводити земельні торги щодо земельної ділянки, площа якої в сто разів перевищує площу земельної ділянки, яку Позивач має намір отримати у власність суд не врахував співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Крім того, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Що стосується наданих позивачем копій рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах Дивізійської ради Татарбунарського району Одеської області, то з них не вбачається їх місце розташування, предметом розгляду є земельна ділянка площею 2 га., а не 198 га., фізичні особи за наданими судовими справами не є сторонами по справі № 420/4379/19 та позивач не є їх представником, отже надані судові рішення відповідно до ст. 73, 74 КАС України, - не можуть бути прийняті судом в якості доказів по справі.

До того ж, земельна ділянка на яку претендує позивач не є сформованою.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

При розгляді апеляційної скарги та перегляді заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.151 КАС України.

Таким чином, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті Ухвали від 24 липня 2019 року було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 315, 317 КАС України, - оскаржувана Ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року по справі № 420/4379/19, - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 16 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Федусик А.Г. Шляхтицький О.І.