Справа № 320/3103/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року справа № 320/3103/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій.

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Магніторська» з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.05.2018 №Ф-;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.05.2018 №.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків контролюючого органу, викладених в акті від 30.03.2018 №232/10-36-13-04/14/ про результати документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суб`єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_1 , стосовно порушення податкового законодавства при нарахуванні і сплаті ПДФО у 2017 році, при нарахуванні і сплаті військового збору у 2017 році, при нарахуванні і сплаті ПДВ у 2017 році, порушення законодавства про збір та облік ЄСВ у 2017 році.

Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями. що були складені за результатами вищезазначеного акту перевірки, та вимогою, вважає їх необґрунтованими та протиправними, такими, що не базуються па нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах справи, а висновки перевірки - суб`єктивними та заснованими на довільному трактуванні відповідачем положень податкового законодавства України.

Позивач стверджує, що правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром», господарські операції з вказаними контрагентами підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, податковими та видатковими накладними, та правомірно включив до витрат вартість придбаних від зазначених контрагентів товарів, що використовувались у безпосередній підприємницькій діяльності, отримав підприємницький дохід від їх реалізації, оприбуткований та задекларований належним чином.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про безтоварність фінансово-господарських операцій з вказаним контрагентом є необґрунтованими, а прийняті за результатами розгляду акта перевірки податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) такими, що є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, зазначив, що винесені за результатами акту перевірки ППР є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивач безпідставно включив до витрат вартість придбаних товарів, які не використовувались у господарській діяльності платника податків та безпосередньо не пов`язані із отриманням доходів, що призвело до заниження податку на доходи з фізичних осіб та. безпосередньо заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу Враховуючи викладене, вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав, у зв`язку з чим просить суд у задоволені позовну відмовити повністю.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 відкрито загальне провадження в адміністративній справі №320/3103/19 та призначене підготовче судове засідання.

29.08.2019 від уповноважених представників сторін надійшли клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, зважаючи на волевиявлення сторін, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

У період з 12.03.2018 по 23.03.2018 ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за

період 01.01.2015 по 31.12.2017 року.

Результати перевірки оформлені актом від 30.03.2015 №232/10-36-13-04/14/ (а.с. 26-40).

В акті перевірки стверджується про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, а саме:

- пп. 177.2 и. 174.4.1. ст. 177 ПК України, а саме завищення валових витрат на загальну суму 148598.82 (за 2017 рік), у зв`язку з чим встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2017 рік, що підлягає сплаті у сумі 26747.79 грн.;

- пп. 163.1.1 п. 163.1. ст. 163 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме ненараховано та не сплачено до бюджету військовий збір за 2017 рік у СУМІ 2228.98 грн.;

- пунктів 198.1. 198.2, 198.3, етапі 198 ПК України, у результаті чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ за серпень 2017 року на суму 11479.00 грн., вересень 2017 року на суму 6234.00 грн., грудень 2017 року на суму 8868.00 грн. та завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 54268.00 грн., в тому числі за вересень 2017 року на суму 3339.00 грн.;

- п. 2ч. 1 ст. 7, п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», а саме занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року на суму 32691.78 грн.

На підставі висновків перевірки, ГУ ДФС у Київській області були прийняті спірні податкові-повідомлення-рішення від 02.05.2018 №, №, №, № та вимога №Ф- (а.с. 19-24).

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наявність належним чином складених первинних документів, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема податковими та видатковими накладними та іншими документами.

V. Норми права, які застосував суд

Статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємнецм від провадження господарської діяльності, крім осіб. що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг/

Відповідно до пунктів 177.5, 177.10, 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи-підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (надалі Порядок №395). Цей Порядок розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України для

використання посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами. Цей Порядок поширюється на платників податків - фізичних осіб (резидентів, нерезидентів), у тому числі самозайнятих осіб, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Кодексом або податковими законами і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів відповідно до Кодексу.

Відповідно до пунктів 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 Порядку №395 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та ловною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з підпунктами 2.3.2.2, 2.3.2.3 пункту 2.3 Порядку №395 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або попадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складам акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

VI. Оцінка суду

Контролюючий орган у ході документальної перевірки встановив, що позивачем у 2017 році до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, безпідставно включено вартість придбання товарів (автогуми та автошин) на суму 148598.82 грн., яка не використана у господарській діяльності (а.с. 31).

Перевіряючи такі висновки контролюючого органу, суд установив, що позивач упродовж 2017 року придбав у ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром» з метою використання у своїй господарській діяльності (подальшої реалізації (перепродажу) покупцям) автошини та автогуму, що підтверджується податковими та видатковими накладними та випискою з банку.

Позивач здійснює діяльність з посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (КВЕД 46.19) (а.с. 27)

Окрім цього, в Акті перевірки не заперечуються відповідачем факти позивача протягом 2015-2017 р.р. реальною підприємницькою діяльністю, пов`язаною з торгівлею товарами широкого асортименту.

Таким чином, в розумінні ст.177 ПК України витрати понесені позивачем на оплату отриманих від ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел ІІром» ТМЦ, є витратами, безпосередньо пов`язаними з господарською діяльністю позивача.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки вартість автогуми та автошин правомірно була включена позивачем до складу документально підтверджених витрат відповідно до пп.177.4.1 п. 174.1 ст .174 ПК України.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 № , яким позивачу визначено грошове зобов`язання з військового збору, суд установив, що фактичною підставою для цього стали висновки контролюючого органу про заниження чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік на 26747.79 грн.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX «Інші перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 166 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із ста нею 1 78 цього Кодексу.

Оскільки у ході розгляду справи судом встановлено протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік на 26747.79 грн. тому, відповідно, у ці періоди об`єкт оподаткування, визначений п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, не занижений.

Отже податкове повідомлення-рішення від 02.05.2918 № є протиправним та підлягаю скасуванню.

Вирішуючи позов в частині скасування податкових повідомлень-рішеннь № від 02.05.2018 року іа № від 02.05.2018 року про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість, суд виходив з того, що воно винесено у зв`язку з тим, що за висновками відповідача, позивач у 2017 році не включив до складу податкових зобов`язань придбання автошин та автогуми, що використовувалися в операціях, які не с господарською діяльністю та включені до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 нього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Постачання послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, (пп. 14.1.185, пп. 14.1.191 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки > банківській установі, шо обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послу і - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податковою кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених

підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг. необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг. необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов`язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг. необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з абзацом першим пункту 198.5 статті 198 ПК України (у редакції Закону України №71 -VIII від 28.12.2913 року, який набрав чинності з 01.01.2615 року) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього

Кодексу(крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті І96 цього Кодексу);

6) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до етап і 197, підрозділу 2 розділу XX нього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України (у редакції Закону України від 16.07.2015 року №643-VIII. який набрав чинності з 29.07.2015 року) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ним Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами. необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 189.1 статті 189 ПК України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Умовами реалізації права платника на податковий кредит фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, за рахунок якого утворюється від`ємне значення ПДВ, що підлягає відшкодуванню платнику податків з бюджету.

Матеріалами справи підтверджується, що податковий кредит за результатами здійснених господарських операцій з ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром», був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, обсяг яких є достатнім для висновку про те. що рух товарів, робіт і послуг дійсно мав місце.

Контролюючий орган не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту за вказаними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Акт перевірки та відзив відповідача також не містять зауважень щодо форми і змісту наданих позивачем документів первинного бухгалтерського обліку.

Зокрема, відповідач під час розгляду справи не заперечував, що первинні бухгалтерські документи, якими позивач та його контрагент супроводжували виконання спірних фінансово-господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, дозволяють беззаперечно встановити зміст та обсяги господарських операцій та ідентифікувати осіб, які були їх учасниками та відповідальні за їх здійснення.

Під час перевірки відповідачем не досліджувались докази, які б свідчили, що надані до перевірки первинні бухгалтерські документи були підписані не уповноваженими особами або підроблені, як-то висновків почеркознавчих експертиз; зафіксованих у будь-якій формі пояснень посадових осіб ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром», у яких останні заперечували б факт складання первинних документів чи свою причетність до господарської діяльності очолюваного (контрольованого) ними підприємства.

Покладені в основу перевірки доводи контролюючого органу про безтоварність фінансово-господарських операцій між позивачем ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром» з огляду на ненадання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних, суд також відхиляє.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що контролюючим органом вчинялись дії. направлені на отримання (витребування) у позивача як платника податків документів, у тому числі товарно-транспортних накладних, у ході проведення позапланової невиїзної перевірки.

Описова частина перевірки також не містить відомостей, які б свідчили б про направлення позивачеві запитів про надання документів, пов`язаних з предметом перевірки.

У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Суд також враховує, що за результатами виконання спірних фінансово- господарських операцій ТОВ «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром» були задекларовані і сплачені податкові зобов`язання з ПДВ, що підтверджується змістом перевірки.

Відтак, оскільки відповідачем не доведено порушення позивачкою вимог пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, які б призвели до заниження бази оподаткування ПДВ при постачанні товарів/послуг, заниження податкових зобов`язань з ПДВ та зумовили заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, суд визнає донарахування грошового зобов`язання з ПДВ у спірному податковому повідомленні-рішенні № від 02.05.2018 року незаконним та скасовує це рішення.

Вирішуючи позов щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)боргу (недоїмки) від 02.05.2018 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № від 02.05.2018 року зі сплати єдиного внеску на загльнообов`язкове державне соціальне страхування, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 4 частини і статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини І статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, яка діяла у 2014 році) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з цією ж нормою у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року №77-VII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманою від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування слиною внеску, встановленої ним Законом. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно з частинами 2. З, 4 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених ним Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин 2, 3. 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені нейтральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено штрафні санкції за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладення штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як установлено судом, висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження бази нарахування єдиного внеску згідно акту перевірки 30.03.2018 №232/1 0-36-13-04/14/ є похідними від висновків про порушення вимог податкового законодавства при декларуванні чистого оподатковуваного доходу в деклараціях про майновий стан і доходи від провадження підприємницької діяльності за 2017 рік.

Оскільки у ході розгляду справи судом спростовано висновки контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та який є базою нарахування єдиного внеску, за 2017 рік, суд визнає незаконним донарахування позивачу єдиного внеску, виходячи з максимальної величини бази нарахування, та накладення на неї штрафу, передбаченого пунктом З частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, за цей період.

VI. Висновок суду

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим вважається, що дії платника, які мають результатами отримання податкової вигоди, є економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності. - достовірними.

Подання платником податковому органові усіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством з питань оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Обов`язок довести обставини, що слугували підставою для збільшення контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків у зв`язку з відображенням у бухгалтерському обліку нереальних господарських операцій, покладено на такий орган, як це передбачено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв`язку з цим, при вирішенні в адміністративному суді спору податковим органом мають бути представлені суду докази необґрунтованого виникнення у платника податкової вигоди. Ці докази, як і докази, подані платником, підлягають дослідженню у судовому засіданні у їх сукупності та взаємозв`язку згідно з вимогами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку тим доводам відповідача, що слугували підставою для висновку про нереальність спірних фінансово-господарських операцій, суд також керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Так, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, доведення мас випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і с таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Тобто, у податкових спорах недобросовісність платника податків має бути встановлена безумовними га недвозначними доказами.

Суд враховує також і те, що відповідно до частини 2 статті і 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з`ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентами позивача господарських операцій.

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та необ`єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного, спираючись на наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладений між позивачем та ТО В «Стандарт-Авто» та ТОВ «Сантел Пром» правочин відповідає вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданим, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в акті перевірки висновок контролюючого органу про порушення позивачем пп. 177.2 п. 174.4.1. ст. 177 ПК України, а саме:

- завищення валових витрат на загальну суму 148598.82 грн. (за 2017 рік), у зв`язку з чим встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2017 рік, що підлягає сплаті у сумі 26747.79 грн.;

- 163.1.1 п. 163.1, ст. 163 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме ненараховано та не сплачено до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 2228.98 грн.;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, статті 198 ПК України, у результаті чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ за серпень 2017 року на суму 11479.00 грн., вересень 2017 року на суму 6234.00 грн., грудень 2017 року на суму 8868.00 грн. та завищення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 54268.00 грн., в тому числі за вересень 2017 року на суму 3339.00 грн;

- п. 2 ч.1 ст. 7, п. 2. 3. 9 ст. 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», а саме занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01.01.2015 р. по

31.12.2017 року на суму 32691.78 грн. є необґрунтованим.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення від 02.05.2018 № ; від 02.05.2018 № ; від 02.05.2018 № ; від 02.05.2018 № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.05.2018 №Ф- є протиправними та підлягають скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності свого рішення.

Водночас позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт придбання послуг та реальність понесених у зв`язку з цим витрат.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, зважаючи на те. що суду не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту, не доведено його недобросовісності, суд дійшов висновку про обґрунтованості позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

IX. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі в розмірі 1084.00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.07.2019 №1345 (а.с. 115).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок відповідача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 02.05.2018 №, №, №, №.

Визнати протиправним та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 02.05.2018 №Ф-.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 1 084 (одна тисяча вісімдесят чотири) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено - 15.10.2019.

Суддя Леонтович А.М.