Справа № 460/2356/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
16 жовтня 2019 року м. Рівне №460/2356/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискін С.А., після одержання позовної заяви
Суб`єкта правовідносин з Україною: людини-громадянки України ОСОБА_1
до Рівненської міської ради, АТ "Рівнегаз", ТОВ "Рівнегаз Збут", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України
провизнання протиправним та скасування розпорядження, скасування реєстраційних дій, зобов`язання вчинення певних дій,
Суб`єкт правовідносин з Україною: людина - громадянка України ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Рівненської міської ради, АТ "Рівнегаз", ТОВ "Рівнегаз Збут", Міністерства енергетики та вугільної промисловості, зазначивши третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Прокуратура Рівненської області, Управління СБУ в Рівненській області, та просила:
-визнати протиправними та скасувати розпорядження міського голови від 14.07.1994 №923Р, від 17.08.1995 №1124Р, від 22.06.1996 №1232Р, від 25.09.1996 №1401Р, від 20.03.1997 №424Р, від 13.05.1998 №895Р, від 21.09.2000 №2080Р;
-скасувати реєстраційні дії від 27.07.2010 стосовно переоформлення ВАТ "Рівнегаз" на ПАТ "Рівнегаз", реєстраційні дії стосовно оформлення ТОВ "Рівнегаз Збут", де засновником ПАТ "Рівнегаз", та інші реєстраційні дії Відповідачів 1 та 2, які будуть виявлені з архіву;
-зобов`язати Прокуратуру Рівненської області, Управління СБУ в Рівненській області проконтролювати передачу майна територіальної громади м. Рівне та області, яке незаконно захоплене та перебуває у АТ "Рівнегаз" та ТОВ "Рівнегаз Збут", на баланс територіальних громад Рівненської області.
За наслідками перевірки судом дотримання позивачем вимог п.3 ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ухвалою суду від 27.09.2019 позовну заяву Суб`єкта правовідносин з Україною: людини-громадянки України ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, АТ "Рівнегаз", ТОВ "Рівнегаз Збут", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання протиправним та скасування розпорядження, скасування реєстраційних дій, зобов`язання вчинення певних дій залишено без руху. Запропоновано позивачеві усунути недоліки позовної заяви, шляхом подання до суду: -доказів на підтвердження того, що строк звернення до суду не пропущений або заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду;-належним чином оформленої позовної заяви відповідно до ч.5 ст.160 КАС України, з зазначенням у ній змісту позовних вимог щодо кожного з відповідачів, з урахуванням вимог ч.1 ст. 5 КАС України; -у разі необхідності, заяви про залучення третіх осіб із зазначенням підстав для їхнього залучення до участі у справі.
11.10.2019 Суб`єктом правовідносин з Україною: людиною - громадянкою України ОСОБА_1 подано заяву про поновлення терміну оскарження розпоряджень міського голови, реєстраційних дій. У вказаній заяві зазначено про те, що строк звернення з позовною заявою не пропущено, оскільки про оскаржувані рішення вона дізналася в серпні 2019 року від свого сина ОСОБА_2 , який подавав запити з цих питань та отримав 14.08.2018 відповідь з ЦНАПу за №225/01-18 і через рік повідомив їй про дану відповідь. Зазначила, що зі змісту даної відповіді очевидно, що оскаржувані акти порушують її право громадянина. Вказала, що після отримання відповіді ЦНАПу, її син перестав оплачувати газопостачання їхнього будинку, оскільки не хотів бути співучасником злочину, який вчиняє АТ "Рівнегаз", що незаконним шляхом захопило комунальне майно і отримує гроші за спожитий газ та обслуговування особисто до кишені. Зазначала, що АТ "Рівнегаз" цього літа почало свої спроби по відключенню їхньої садиби від газопостачання, а 03.10.2019 без письмового попередження на їхнє подвір`я прибули дві команди людей: тітушки та спеціалісти АТ "Рівнегазу" з технікою, які з застосуванням фізичної сили відрізали їх від газопостачання. Щодо позовних вимог до кожного з відповідачів, то зазначила, що в прохальній частині позову стоїть вимога витребувати з архіву всі документи, пов`язані з реєстраціями, перереєстраціями стратегічного об`єкту, який відповідає за енергетичне забезпечення Рівненської області газопостачанням та обслуговуванням, підприємства природної монополії АТ "Рівнегаз" та ТОВ "Рівне газ Збут". Долучити до матеріалів справи копії всіх отриманих з архіву розпоряджень міського голови про перереєстрацію установчих документів АТ "Рівнегаз" та ТОВ "Рівнегаз Збут". Вказала, що при наявності всіх документів, які витребує суд, вона зможе визначити ступінь вини кожного відповідача та причетність до незаконного оформлення комунального майна в приватну власність. З огляд на викладене, просила поновити строк на оскарження розпоряджень міського голови та розглянути справу.
Відповідно до ч.2 ст.171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Частиною 8 статті 171 КАС України передбачено, що питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою - шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.
При цьому, згідно з вимогами п.4 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, розглянувши заяву, подану на усунення недоліків позовної заяви, а також дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами та перевіривши її відповідність вимогам п.4 ч.1 ст.171 КАС України, суд дійшов до наступних висновків.
Також повідомило, що 14.07.1994 на підставі розпорядження міського голови №923 Р було здійснено перереєстрацію вищевказаної юридичної особи у зв`язку зі зміною її назви на Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз".
Розпорядженнями від 17.08.1995 №1124 Р, від 22.08.1996 №1232 Р, від 25.09.1996 №1401 Р, від 20.03.1997 №424 Р, від 13.05.1998 №895 Р проводилась державна реєстрація змін до установчих документів ВАТ "Рівнегаз".
Розпорядженням міського голови від 21.09.2000 №2080 Р проведено державну реєстрацію нової редакції установчих документів ВАТ "Рівнегаз", заснованого відповідно до рішення Державного комітету України по нафті і газу від 14.03.1994 №121, шляхом перетворення Державного підприємства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" у Відкрите акціонерне товариство, керуючись Указом Президента України "Про корпоратизацію підприємства" від 15.06.1993.
Крім того повідомило, що станом на 13.08.2018 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут", засновником якого є Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", державна реєстрація якого проведена 19.01.2015.
Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач вважає протиправними вказані розпорядження міського голови та реєстраційні дії стосовно переоформлення ВАТ "Рівнегаз" на ПАТ "Рівнегаз", оформлення ТОВ "Рівнегаз", оскільки в їх результаті державну обласну газопостачаючу компанію було захоплено приватними особами. З посиланнями на ст.34, 35 Закону України "Про власність", позивач зазначала, що до об`єктів права загальнодержавної власності також входить єдина енергетична система. До об`єктів комунальної власності належать місцеві енергетичні системи. Комунальні об`єкти можуть передаватися в оренду шляхом винесення цього питання на сесію, де має бути проведене голосування депутатами. Разом з тим, міський голова передав обласне комунальне стратегічне газове господарство у власність. Подальші реєстраційні дії мали наслідком перехід газової мережі області у приватну власність нерезидентам України.
Поряд з цим, позивач зазначала, що в постанові Кабінету Міністрів України від 02.12.1996 №1443 "Про поетапну передачу до комунальної власності об`єктів соціальної інфраструктури" вказано, що під час формування переліків об`єктів соціальної інфраструктури, що пропонуються для передачі до комунальної власності у 1999 році і наступні роки, та розподілу витрат на їх утримання за рахунок коштів державного бюджету, якщо інше не передбачено Державним бюджетом України на поточний рік, виходити з того, що до переліків у порядку черговості включаються об`єкти: підприємства, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Таким чином, позивач вказувала на протиправну приватизацію державного підприємства, яке мало бути передане в комунальну власність територіальних громад Рівненської області.
Позивач наголошувала на тому, що стратегічне, комунальне майно, природна монополія АТ "Рівнегаз" не належить українцям і з цим терміново потрібно щось робити.
Зазначала, що Міністерство енергетики та електрифікації України (правонаступник Міністерство енергетики та вугільної промисловості) не протидіяло ініціативі міської ради, дозволивши змінити державну форму власності на приватну, а саме оформило державне підприємство в акціонерну газопостачальну компанію.
Крім цього, вказувала на те, що їй, як жителю Рівненської області, за всі ці роки було нанесено матеріальні та моральні збитки, які полягають у тому, що гроші за спожитий газ та за газопостачання поступали не до державного бюджету, а на приватні офшорні рахунки за кордон. Вважає, що ці кошти могли одержувати територіальні громади та спрямувати на соціальні потреби жителів області. Отже, кожен громадянин Рівненщини має збитки від оскаржених розпоряджень, переоформлень.
З огляду на наведене, позивач звернулась з даним позовом до адміністративного суду.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з вимогами ч.1,3 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Водночас, помилковим є застосування ст.19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.
Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.
Згідно з приписамист.15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Як встановлено судом, в межах даного позову позивач оскаржує відповідні розпорядженнями міського голови м. Рівного та не погоджується з проведеними на їх підставі реєстраційними діями, що стосувалися зміни організаційно-правової форми Обласного державного підприємства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", внесення змін до статуту господарського товариства ВАТ (ПАТ) "Рівнегаз", створення юридичної особи ТОВ "Рівнегаз Збут" та передачі майна таких підприємств в приватну власність, вказуючи на порушення її прав та прав жителів Рівненської області.
У заяві, поданій на усунення недоліків позовної заяви, позивач неодноразово наголошувала на тому, що АТ "Рівнегаз", яке незаконно захопило комунальне майно і отримує прибуток за спожитий газ, вчинило незаконні дії щодо відключення її будинку від газопостачання, з застосуванням фізичного насильства.
Разом з тим, на переконання суду, оскаржені розпорядження суб`єкта владних повноважень не спричинили виникнення, зміни чи припинення юридичних прав та обов`язків позивача у публічних правовідносинах, так як позивач безпосередньо не перебувала в правовідносинах з відповідачами з приводу приватизації державного підприємства.
Суд зазначає, що такі позовні вимоги щодо оскарження розпоряджень міського голови та проведених реєстраційних дій безпосередньо зачіпають майнові інтереси юридичних осіб, які були учасниками відповідних правовідносин з приватизації, а також утвореної юридичної особи, з передачею їй майна та майнових прав.
За приписами ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
При цьому, згідно з Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 №395/2011, забезпечення представництва інтересів держави у судах України відноситься до компетенції Міністерства юстиції України.
Положеннямист.131-1 Конституції України передбачено, що представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, здійснює прокуратура.
Згідно з ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Відповідно до ст.2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Статтею 10 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Тобто, уповноваженим органом, який представляє спільні інтереси територіальної громади області, є обласна рада. Члена територіальної громади, яким є позивач, закон такими повноваженнями не наділяє.
Отже, громадянин України не наділений повноваженнями представляти інтереси держави чи конкретної територіальної громади в суді в разі їх порушення, зокрема, щодо правомірності приватизації державного майна.
У заяві, поданій на усунення недоліків позовної заяви, позивач вказала, що уточнення змісту її позовних вимог залежатиме від витребування доказів судом.
Разом з тим, навіть у випадку уточнення позовних вимог щодо оскарження розпоряджень міського голови та скасування реєстраційних дій стосовно зміни організаційно-правової форми юридичної особи, створення нової юридичної особи та передачі майна таких підприємств в приватну власність, сутність спору не набуде публічно-правового характеру.
Якщо порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Більше того, суд наголошує, що у випадку заподіяння шкоди майну чи здоров`ю позивача та членів її сім`ї діями інших осіб, вони не позбавлені права звернутися за захистом своїх прав до правоохоронних органів з відповідними заявами.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим спором в розумінні КАС України, оскільки виник не між учасниками публічно-правових відносин, а тому юрисдикція адміністративних судів на нього не поширюється.
На підтвердження правомірності звернення до суду з даною позовною заявою позивач, серед іншого, покликається на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30.08.2019, якою такий позов направлено за підсудністю до Рівненського окружного адміністративного суду.
Поряд з цим, при вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі, судом встановлено, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 в справі №460/2246/19 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Суб`єкта правовідносин з Україною: людини - громадянки України ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, АТ "Рівнегаз", ТОВ "Рівнегаз Збут", Міністерства енергетики та вугільної промисловості, з зазначенням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Прокуратури Рівненської області, Управління СБУ в Рівненській області, про: визнання протиправними та скасування розпорядження міського голови від 14.07.1994 №923Р, від 17.08.1995 №1124Р, від 22.06.1996 №1232Р, від 25.09.1996 №1401Р, від 20.03.1997 №424Р, від 13.05.1998 №895Р, від 21.09.2000 №2080Р; скасування реєстраційних дій від 27.07.2010 стосовно переоформлення ВАТ "Рівнегаз" на ПАТ "Рівнегаз", реєстраційні дії стосовно оформлення ТОВ "Рівнегаз Збут", де засновником ПАТ "Рівнегаз", та інші реєстраційні дії Відповідачів 1 та 2, які будуть виявлені з архіву; зобов`язання Прокуратури Рівненської області, Управління СБУ в Рівненській області проконтролювати передачу майна територіальної громади м. Рівне та області, яке незаконно захоплене та перебуває у АТ "Рівнегаз" та ТОВ "Рівнегаз Збут", на баланс територіальних громад Рівненської області.
Роз`яснено, що даний спір підлягає вирішенню судом господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу учасників справи.
Також у вказаній ухвалі роз`яснено, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
З огляду на викладене в сукупності, суд позбавлений можливості відкрити провадження у справі, не зважаючи на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30.08.2019 та недопустимість спорів про підсудність.
Суд також враховує, що згідно із ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Таким чином, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" (належним судом) у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.
Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відмови позивачу у відкритті провадження в адміністративній справі.
Керуючись ст.170, 256 КАС України, суд
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.
Роз`яснити, що даний спір підлягає вирішенню судом господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу учасників справи.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу складено 16.10.2019

Суддя Борискін С.А.