Справа № 675/539/19
Суддя: Столковський В. І.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/539/19
Провадження № 2-а/675/48/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2019 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання - Гук-Миронюк Ю. Г., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Дацишиної М. В., представника відповідача - Марчука О. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції у залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення стягнень та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У березні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника Дацишину М. В. звернувся до суду із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», Державної казначейської служби України, у якому просить визнати протиправними дії Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» щодо накладення на нього дисциплінарних стягнень, скасувати постанови відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)»: від 10 грудня 2018 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді суворої догани, від 10 січня 2019 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор строком на 4 доби, а також стягнути з відповідача Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що спірною постановою від 10 грудня 2018 року на нього накладено дисциплінарне стягнення у виді суворої догани за відмову в категоричній формі вийти на роботу по благоустрою території колонії згідно з ст. 118 КВК України, а саме: прибирати сніг на території житлової зони. ОСОБА_1 вказану обставину заперечує, вважає, що він правомірно відмовився вийти на роботу, оскільки потреби у виконанні таких робіт були відсутні.

Крім того, спірною постановою від 10 січня 2019 року на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор на 4 доби за допущення конфліктної ситуації із засудженим ОСОБА_3 , у ході якої він нібито погрожував останньому фізичною розправою та шарпав за верхній одяг. Позивач зазначає, що жодного конфлікту із ОСОБА_3 у нього не було.

Відтак, законні підстави застосовувати до засудженого вказані дисциплінарні стягнення були відсутні, а тому спірні постанови підлягають скасуванню. Крім того, незаконним притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності йому було завдана моральна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача Державної казначейської служби України на його користь.

Ухвалою судді від 19 березня 2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду даного адміністративного позову, прийнято його позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Витребувано у Хмельницького обласного центру з гідрометеорології інформацію про стан погодних умов 03 грудня 2018 року, 04 грудня 2018 року та 05 грудня 2018 року на території міста Ізяслав, в тому числі щодо температури повітря та наявності опадів (снігу). Витребувано у медичної частини № 58 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС України у Хмельницькій області» належним чином засвідчені копії медичної книжки засудженого ОСОБА_1 та журналу прийому амбулаторних хворих за 07 січня 2019 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Дацишина М. В. адміністративний позов підтримали та просили його задовольнити. Пояснили, що опади снігу 05 грудня 2018 року були відсутні, а тому не було потреби в виконанні робіт, вказаних у постанові про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 10 грудня 2018 року. Також зазначили, що відповідний одяг працівники установи ОСОБА_1 не надали та не провели інструктаж з техніки безпеки. Крім того, позивача виводила на роботу посадова особа, яка не уповноважена законом на виконання таких обов`язків. Вказали, що 07 січня 2019 року у ОСОБА_1 виник словесний спір із ОСОБА_3 з приводу релігійних мотивів, тому вони голосно говорили, однак конфлікту і бійки між ними не було.

Представник відповідача Марчук О. А. заперечив проти заявленого позову, вказав, що позивачем були допущені порушення режиму відбування покарання, за що на підставі та в порядку, встановленому законом, до нього застосовано дисциплінарні стягнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, допитавши свідків, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України, засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

За вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як встановлено судом, 05 грудня 2019 року молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Мельником О. М. було складено рапорт про допущене ОСОБА_1 порушення вимог ст. 118 КВК України, а саме: о 15 год. 50 хв. останній в категоричній формі відмовився вийти на роботу по благоустрою колонії - прибирати сніг на території житлової зони.

Рапорт аналогічного змісту 05 грудня 2018 року було складено також молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки виправної установи Рябцуновим А. А.

Про допущене ОСОБА_1 порушення режиму відбування покарання начальник відділення соціально-психологічної служби Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_5 повідомив в.о. начальника колонії рапортом від 06 грудня 2018 року, де також вказав, що засуджений спецодягом та змінним взуттям був забезпечений, у ході проведення бесіди виховного характеру свою вину визнав, письмове пояснення надав, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує не достатньо, у зв`язку з чим просив притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності.

Складання рапортів від 05 грудня 2018 року, їх належність та підставність повністю ствердили допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8

06 грудня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 10 грудня 2018 року о 15 год. 00 хв. у приміщенні кабінету начальника установи відбудеться засідання дисциплінарної комісії, що підтверджується відповідною розпискою, підписаною засудженим.

Постановою від 10 грудня 2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вищевказані дії у виді оголошення суворої догани Постанова була оголошена позивачу у той же день.

Також судом встановлено, що 07 січня 2019 року молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_9 було складено рапорт про допущене ОСОБА_1 порушення вимог Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме: о 12 год. 20 хв. останній у камері № 23 дільниці посиленого контролю установи створив гостру конфлікту ситуацію із засудженим ОСОБА_3 , шарпав його за верхній одяг. Після неодноразово зроблених зауважень ОСОБА_1 припинив свої протиправні дії.

Про допущене ОСОБА_1 порушення режиму відбування покарання начальник відділення соціально-психологічної служби Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_5 повідомив в. о. начальника колонії рапортом від 09 січня 2019 року, де також вказав, що засуджений у ході проведення бесіди виховного характеру свою вину визнав, письмове пояснення надав, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує не достатньо, у зв`язку з чим просив притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності.

Складання рапорту від 07 січня 2019 року, його належність та підставність повністю ствердив допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_9

09 січня 2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 10 січня 2019 року о 10 год. 00 хв. у приміщенні кабінету начальника установи відбудеться засідання дисциплінарної комісії, що підтверджується відповідною розпискою, підписаною засудженим.

Постановою від 10 січня 2019 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вищевказані дії у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор строком на 4 доби. Постанова була оголошена позивачу у той же день.

У відповідності до медичного висновку на засудженого ОСОБА_1 , станом на 10 січня 2019 року останній соматично здоровий, на момент огляду утримуватися у дисциплінарному ізоляторі може.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним учасниками справи щодо заявленого позову, суд виходить із наступного.

Як слідує із оспорюваної постанови від 10 грудня 2018 року, підставою для застосування до засудженого стягнення стало те, що він 05 грудня 2018 року о 15 год. 50 хв. в категоричній формі відмовився вийти на роботу по благоустрою території колонії згідно ст. 118 КВК України, а саме: прибирати сніг на території житлової зони.

За вимогами абз. 3 ч. 1 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно з положеннями абз.абз. 4, 5 ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії.

Аналогічні обов`язки засуджених також передбачені абзацами 5, 6 пункту 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Також у відповідності до ч. 5 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Таким чином, позивачем порушено норми абз. 3 ч. 1 ст. 9, абз.абз. 4, 5 ч. 3 ст. 107, ч. 5 ст. 118 КВК України, абзаців 5, 6 пункту 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що підтверджується оскаржуваною постановою, рапортами, складеними посадовими особами ЗВК № 58 05 та 06 грудня 2018 року, а також показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повністю узгоджуються між собою.

Факт відмови від виходу на роботу по благоустрою колонії фактично не заперечив і сам ОСОБА_1 , однак виклав свою версію подій.

Крім того, у письмових поясненнях від 06 грудня 2018 року, підписаних позивачем ОСОБА_1 без жодних застережень, вказано, що останній пояснив, що дійсно 05 грудня 2018 року о 15 год. 50 хв. він відмовився від виконання робіт по благоустрою території установи, а саме: прибирати сніг.

Як вбачається із графіку засуджених відділення № 5 установи на роботу по благоустрою території колонії згідно ст. 118 КВК України, затвердженого першим заступником начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_13 05 грудня 2018 року, датою виводу ОСОБА_1 на вказаний вид робіт значиться 05 грудня 2018 року.

Згідно з медичною довідкою на засудженого ОСОБА_1 , виданою 05 грудня 2018 року фельдшером ОСОБА_10 , ОСОБА_1 у той день був обстежений у медичній частині ЗВК-58. Встановлено, що засуджений за станом здоров`я у порядку ст. 118 КВК України може залучатися до робіт по благоустрою території установи.

Водночас, суд критично оцінює доводи позивача ОСОБА_1 стосовно того, що 05 грудня 2018 року опадів не було. Такі твердження спростовуються наданим за ухвалою суду повідомленням Хмельницького обласного центру з гідрометеорології від 20 травня 2019 року № 01-52/214, з якого вбачається, що за даними спостережень аерологічної станції Шепетівка, найближче розташованої до м. Ізяслав Хмельницької області, 05 грудня 2018 року спостерігались наступні погодні умови: середньодобова температура повітря - 1,2? тепла; вологість повітря - 85 %; максимальна швидкість вітру - 10 м/сек; хмарність; кількість опадів за добу - 7,4; атмосферні явища - серпанок, дощ; висота снігового покриву по стаціонарній рейці на 8 год. ранку - 1 см.

Також суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що працівники установи не забезпечили його відповідним одягом та не провели інструктаж з техніки безпеки, оскільки позивач категорично відмовився від виходу на роботу, а тому такі заходи не проводилися.

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили суду, що 05 грудня 2018 року був наявний незначний покрив снігу та залишки снігу, який впав у попередні дні, які необхідно було розчистити. Свідки також вказали, що засуджених завжди забезпечують спецодягом, необхідним для виконання робіт по благоустрою колонії.

Посилання ж ОСОБА_1 на те, що його виводила на виконання робіт посадова особа, яка не уповноважена законом на виконання таких обов`язків, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 у даному випадку наявний склад дисциплінарного проступку.

Разом з тим, як слідує із оспорюваної постанови від 10 січня 2019 року, підставою для застосування до засудженого стягнення стало те, що ОСОБА_1 07 січня 2019 року о 12 год. 20 хв. створив гостру конфлікту ситуацію із засудженим ОСОБА_3 , погрожував йому фізичною розправою та шарпав його за верхній одяг.

За вимогами абз.абз. 2, 4 ч. 1 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Згідно з положеннями абз. 2 ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Аналогічний обов`язок засуджених також передбачений абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, позивачем порушено норми абз.абз. 2, 4 ч. 1 ст. 9, абз. 2 ч. 3 ст. 107 КВК України, абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що підтверджується оскаржуваною постановою, рапортами, складеними посадовими особами ЗВК № 58 07 та 09 січня 2019 року, а також показаннями свідка ОСОБА_9 , які повністю узгоджуються з іншими вищеперерахованими доказами.

Факт наявності словесної суперечки із засудженим ОСОБА_3 фактично не заперечив і сам ОСОБА_1 , виклавши власну версію подій.

Крім того, у письмових поясненнях від 07 січня 2019 року, підписаних позивачем ОСОБА_1 без жодних застережень, вказано, що останній пояснив, що дійсно 07 січня 2019 року у нього в камері № 23 дільниці посиленого контролю установи під час перегляду телепередач виникла конфліктна ситуація на побутовому ґрунті із засудженим ОСОБА_3 ОСОБА_1 також пояснив, що свою вину визнає повністю.

Аналогічні письмові пояснення надав працівнику установи 07 січня 2019 року ОСОБА_3 , який також вказав, що під час конфлікту він та ОСОБА_1 виражалися нецензурними словами та шарпали одне одного за верхній одяг.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердив суду, що 07 січня 2019 року він здійснював обхід на дільниці посиленого контролю установи та почув шарудіння. Коли заглянув до камери, в якій перебував засуджений ОСОБА_1 , побачив, як останній шарпав за верхній одяг ОСОБА_3 . Тому свідок зробив зауваження останнім та повідомив про вказану обставину керівництво.

У відповідності до змісту висновку за матеріалами службової перевірки по факту створення конфліктної ситуації засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , затвердженого в.о. начальника ЗВК № 58 ОСОБА_11 09 січня 2019 року, встановлено, що зазначена конфліктна ситуація виникла в камері № 23 дільниці посиленого контролю з ініціативи засудженого ОСОБА_3 на побутовому ґрунті у зв`язку з переглядом телепередач. Останній виразився у адресу ОСОБА_1 нецензурними словами. В свою чергу ОСОБА_1 почав виражатися в адресу ОСОБА_3 словами, що принижують людську гідність. Погрожуючи фізичною розправою один одному, останні почали шарпатися за верхній одяг. Однак вчасно виявив та попередив конфліктну ситуацію молодший інспектор відділу нагляду та безпеки установи ОСОБА_9 .

Водночас, суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_12 в частині посилання на відсутність конфліктної ситуації між позивачем та ОСОБА_3 , оскільки такі покази суперечать усім вищеперерахованим доказам, дослідженим у судовому засіданні, а тому є неспроможними. Слід зазначити, що вказаний свідок підтвердив наявність словесної суперечки між засудженими та вказав, що не пам`ятає, чи вживали вони нецензурні висловлювання.

Також судом відхиляється як доказ адресована суду письмова заява засудженого ОСОБА_3 , в якій останній стверджує про відсутність конфліктної ситуації із позивачем, з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 72-74, 91, 212 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Перед допитом свідка головуючий у судовому засіданні встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання, відношення до справи і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права та обов`язки, встановлені статтею 65 цього Кодексу, з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених законом, від давання показань, і під розписку попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий у судовому засіданні приводить його до присяги, яка проголошується свідком усно, після чого він підписує текст присяги. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи.

Оскільки ОСОБА_3 у судовому засіданні в якості свідка не допитувався, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань у передбаченому процесуальним законом порядку не попереджався та до присяги не приводився, його письмові пояснення, викладені в заяві від 10 травня 2019 року, не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 72-74 КАС України, а тому відхиляються судом.

Разом з тим, як вбачається з журналу реєстрації амбулаторних хворих за 07 січня 2019 року, у результаті проведеного медичного огляду встановлено, що ОСОБА_1 жодних скарг на стан здоров`я не має. Однак, це не спростовує встановлених судом обставин справи щодо виникнення конфліктної ситуації між позивачем та засудженим ОСОБА_3 , оскільки зазначений конфлікт був виявлений та припинений працівником установи на його початку, внаслідок чого вдалося уникнути будь-яких можливих негативних наслідків, зокрема, у виді нанесення тілесних ушкоджень.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 у даному випадку теж наявний склад дисциплінарного проступку.

Доводи ОСОБА_1 щодо незаконності та безпідставності накладених дисциплінарних стягнень не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються виключно на твердженнях самого позивача, систематичних звинуваченнях службових осіб виправної установи у порушенні його прав, вільному тлумаченні закону.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КВК України за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися заходи стягнення, в тому числі: сувора догана і поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб.

Частиною 1 статті 134 КВК України встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Як свідчить довідка про заохочення та стягнення, ОСОБА_1 під час відбування покарання допустив 12 порушень режиму відбування покарання, зо що притягувався до дисциплінарної відповідальності, неодноразово поміщався у дисциплінарний ізолятор.

Зазначені обставини було враховано відповідачем при обранні дисциплінарних стягнень за допущені порушення.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на зазначене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дій та скасування постанов про накладення дисциплінарних стягнень слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не було доведено заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», при цьому така позовна вимога є похідною від інших заявлених вимог, в задоволенні яких відмовлено, а тому в суду немає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення стягнень та стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 : утримується у Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» за адресою: м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2 Хмельницької області, рнокпп - у матеріалах справи відсутній.

Відповідач 1 Державна установа «Замкова виправна колонія (№ 58)»: адреса місцезнаходження - м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2 Хмельницької області, код ЄДРПОУ - 08564771.

Відповідач 2 Державна казначейська служба України: адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ - 37567646.

Повне рішення складене 11 жовтня 2019 року.

Суддя: В. І. Столковський