Справа № 824/87/19-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/87/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.С.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2019 року ТОВ «Стрільчук Транс» звернулось до суду з позовом Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 08.10.2018 р. №;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 08.10.2018 р. №;

- стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс" судові витрати (судовий збір) в сумі 3872,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. 08.10.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Стрільчук Транс" зареєстроване як юридична особа 23.05.2011 та взяте на податковий облік 25.05.2011 (т. 1 а.с. 8-13, 219-223).

Відповідно до п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України, відповідачем у період з 21.08.2018 р. по 18.09.2018 р. проведено камеральну перевірку достовірності нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2018 р. від 16.08.2018 р. № в сумі 332260 грн.

За результатами проведення камеральної перевірки складено акт №4496/24-13-12-04/12/37690326 від 18.09.2018 р., в якому посадовими особами ГУ ДФС у Чернівецькій області зроблено висновок про порушення позивачем п. 199.1, п. 199.2 ст. 199, п.п. "б" п. 198.5, ст. 198 Податкового кодексу України, яке привело до зниження податкових зобов`язань на загальну суму 46624 грн по рядку 4.1 декларації ПДВ, в тому числі за звітні періоди: січень 2018 р. - на 6469 грн, лютий 2018 р. - 6881 грн, березень 2018 р. - 9394 грн, квітень 2018 р. - 5861 грн, травень 2018 р. - 7176 грн, червень 2018 р. - 6156 грн, липень 2018 р. - 4688 грн, внаслідок чого:

1) завищено суму бюджетного відшкодування на поточний рахунок платника податку по декларації з ПДВ за липень 2018 р. на 20526 грн, визначеного ТОВ "Стрільчук транс" по рядку 20.2.1 в порушення п. 200.1 ст. 200 та п. 200.4 ст. 200 ПК України та Порядку заповнення декларації з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 р. №21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 р. за №159/28289, (без порушень у частині визначення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань);

2) завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту по рядку 21 декларації з ПДВ за липень 2018 р. на 26099 грн. (Т. 1 а.с. 14-24, 233-238).

На підставі висновків акту камеральної перевірки, ГУ ДФС України в Чернівецькій області винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 08.10.2018, яким зменшено позивачу суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) на 26537 грн (т. 1 а.с. 32);

- № від 08.10.2018, яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 26081,25 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 5216,25 грн (т. 1 а.с. 33).

Позивач не погоджується із вказаними рішеннями, вважає їх протиправними, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не допускав порушення п.199.1, п.199.2 ст. 199, п.п. б п. 185 ст. 185 ПК України та не занижував суму бюджетного відшкодування, а також не завищував суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, оскільки правомірно застосував положення п. 199.1 ст. 199 ПК України, визначивши податкові зобов`язання з ПДВ із застосуванням коефіцієнту 3,43% не до всього свого податкового кредиту, а тільки до тих сум податкового кредиту, який сформований внаслідок придбання товарів, послуг і необоротних активів, що частково використовуються в неоподаткованих операціях у сумі 2528210,75 грн.

При цьому, відповідач помилково застосував частку використання 3,43% до всього податкового кредиту, не на підставі положень ПК України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно акту камеральної перевірки №4496/24-13-12-04/12/37690326 від 18.09.2018, причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у липні 2018 року є надання транспортних послуг з перевезення вантажів за межі митної території України, а саме до Румунії, Туреччини та Болгарії.

Від`ємне значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку р. 20.2.1 декларації в сумі 332260,00 грн сформовано у: січні 2018 р. в сумі 175891,00 грн, лютому 2018 р. - 107499,00 грн, травні 2018 р. - 48870,00 грн (Додаток 3 Декларації по ПДВ).

Так, перевіркою показників Декларацій, починаючи з попередніх звітних (податкових) періодів, в яких виникло від`ємне значення ПДВ до звітного (податкового) періоду, за який задекларовано бюджетне відшкодування ПДВ, включно, встановлено, що позивачем у січні 2018 року вперше здійснено операції з перевезення вантажів автомобільним транспортом через митну територію України транзитом, які згідно з п. 197.8 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до поданого додатку 7 Декларації за січень 2018 р. таблиця 1 «Розрахунок частки використання товарів/послуг та/або необоротних активів в оподатковуваних операціях» позивачем визначено частку використання товарів/послуг та/або необоротних активів у неоподатковуваних операціях в розмірі 3,43 відсотка. Перевіркою правильності визначення такої частки порушень не встановлено.

Згідно реєстру виданих податкових накладних за січень 2018 р. сукупні обсяги постачання складають 4114609,00 грн, в тому числі:

операції, що оподатковуються за основною ставкою (ряд. 1.1 Декларації) - 1711875,00 грн;

інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою (ряд. 3 Декларації) - 2277036,00 грн;

операції, що не є об`єктом оподаткування (ст. 196 ПК України), операції з постачання послуг за межами митної території України та послуг, місце постачання, яких визначено відповідно до п.п. 186.2, 186.3 ст. 186 ПК України за межами митної території України, операції які звільнені від оподаткування (ст. 197, підрозділ 2 розділу XX ПК України, міжнародні договори (угоди)) (ряд. 5 Декларації) - 142012,00 грн;

коригування податкових зобов`язань (ряд.7 Декларації) - «-16314,00 грн».

На думку відповідача, із врахуванням податкового обліку платника визначено частку використання товарів/послуг та/або необоротних активів в оподатковуваних операціях в розмірі 96,55 відсотка (3972597,00 грн/4114609,00 грн х 100%), а частка використання товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях становить 3,45 відсотка (100%-95,55%) (за даними платника - 3,43 відсотка).

Відповідач зазначає, що оскільки частка використання товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях становить 3,45 відсотка, то податкові зобов`язання з податку на додану вартість (ряд. 4.1 Декларацій) позивачем занижено на 47402,00 грн (січень 2018 року - 6574,00 грн, лютий - 6984,00 грн, березень - 9515,00 грн, квітень - 5956,00 грн, травень -7307,00 грн, червень - 6259,00 грн, липень 2018 року - 4807,00 грн), у зв`язку із чим позивачем на порушення п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України:

- завищено суму бюджетного відшкодування на 20865,00 грн (ряд. 20.2.1 Декларації за липень 2018 року);

- завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на 26537,00 грн (ряд. 21 Декларації за липень 2018 року).

Перевіркою встановлено, що позивач на порушення п. 199.1, п. 199.2 ст. 199, п.п. «б» п. 198.5, ст. 198 ПК України податкові зобов`язання з податку на додану вартість (ряд. 4.1 Декларацій) занижено на 46625,00 грн (січень 2018 р. - 6469,00 грн, лютий 2018 р. - 6881,00 грн, березень 2018 р. - 9394,00 грн, квітень 2018 р. - 5861,00 грн, травень 2018 р. - 7176,00 грн, червень 2018 р. - 6156 грн, липень 2018 р. - 4688,00 грн), у зв`язку із неправильним застосуванням визначеної частки використання товарів/послуг та/або необоротних активів у неоподатковуваних операціях.

Внаслідок зазначеного, відповідач прийшов до висновку, що позивачем на порушення п. 200.1 та п. 200.4 ст. 200 ПК України:

- завищено суму бюджетного відшкодування на 20526,00 грн (ряд. 20.2.1 Декларації за липень 2018 р.);

- завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на 26099,00 грн (ряд. 21 Декларації за липень 2018 р.).

Так, спірні правовідносини урегульовані нормами Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також нормативними актами, прийнятими на їх виконання.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України наведені операції у разі здійснення яких виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: - придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); - ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у ст. 200 ПК України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200,2 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Тобто, бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку підлягає різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, за умови, що такий показник має від`ємне значення.

Водночас, відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Статтею 1 Закону України «Про транзит вантажів» від 20.10.1999 р. №1172-XIV визначено, що транзитом вантажів є перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України.

Статтею 197 ПК України визначено перелік операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Зокрема, згідно п. 197.8 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання послуг з перевезення (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через митну територію України, а також з постачання послуг, пов`язаних із таким перевезенням (переміщенням).

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2018 р. позивачем здійснено перевезення вантажу власним автомобільним транспортом на замовлення ЗАТ "СД факторіалс" на підставі договору на перевезення №866/11 від 18.01.2018 р. за маршрутом р-н Мерсін м. Стамбул республіки Туреччина - Мінський район республіки Білорусь, що включає в себе перевезення вантажу транзитом територією України (т.1 а.с. 45-51).

Факт здійснення зазначеного перевезення вантажних автомобілем ДАФ СЕ1063ВК з причепом НОМЕР_1 позивача зафіксований у акті надання послуг №208 від 29.01.2018 р. (т. 1 а.с. 52).

Надання позивачем транспортної послуги власним транспортом включало в себе транзит вантажу, який підтверджується СМR міжнародною товарно-транспортною накладною №505932 та шляховим листом №СТР 000653 (т. 1 а.с. 53 - 55).

Вартість транспортних послуг позивача по даному перевезенню вантажу становить 142012,33 грн, що підтверджується калькуляцією послуг перевезення автомобілем ДАФ СЕ1063ВК/ НОМЕР_1 по маршруту м. Стамбул республіки Туреччина - Мінський район республіки Білорусь (Т. 1 а.с. 56).

Отже, виходячи з наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надана позивачем на підставі договору №866/11 від 18.01.2018 р. послуга з перевезення вантажу власним автомобільним транспортом за маршрутом р-н Мерсін м. Стамбул республіки Туреччина - Мінський район республіки Білорусь на суму 142012,33 грн є послугою з перевезення вантажів транзитом через територію України та, відповідно до положень п. 197.8 ст. 197 ПК України, звільняється від оподаткування податком на додану вартість.

У відповідності до п.п. б п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод).

Особливості визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг в окремих випадках врегульовано ст. 189 ПК України. Так, п. 189.1 наведеної статті ПК України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Пунктом 199.1 ст. 199 ПК України встановлено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях визначається у відсотках як відношення обсягів з постачання оподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за попередній календарний рік до сукупних обсягів постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій (без урахування сум податку) за цей же попередній календарний рік. Визначена у процентах величина застосовується протягом поточного календарного року (п. 199.2. ст. 199 ПК України).

Згідно п. 199.3. ст. 199 ПК України платники податку, у яких протягом попереднього календарного року були відсутні неоподатковувані операції, а такі неоподатковувані операції почали здійснюватися у звітному періоді, а також новостворені платники податку проводять у поточному календарному році розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях на підставі розрахунку, визначеного за фактичними даними обсягів з постачання оподатковуваних та неоподатковуваних операцій першого звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі операції.

Розрахунок частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях подається до контролюючого органу одночасно з податковою декларацією звітного податкового періоду, в якому задекларовані такі оподатковувані та неоподатковувані операції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виключно в частині, яка припадає на неоподатковані операції, такий платник податку має включити до податкових зобов`язань за зведеною податковою накладною будь-які суми ПДВ, підтверджені податковими накладними та іншими документами, зазначеними у п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Якщо ж придбані товари, послуги, необоротні активи повністю використовуються лише в неоподатковуваних операціях, то платник податку визначає податкове зобов`язання за ними, виходячи з вартості їх придбання, відповідно до норм п.198.5 ст. 198 ПК України.

І лише якщо такі придбані товари, послуги, необоротні активи використовуються в неоподатковуваних операціях частково, цю частку використання необхідно визначати відповідно до норм п. 199.1 ст. 191 ПК України. Виходячи з такої частки в податковому кредиті з ПДВ, який включений у ціну саме тих товарів, послуг і необоротних активів, що частково використовуються в неоподатковуваних операціях, необхідно нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ шляхом віднесення до їх складу відповідної частки податкового кредиту придбаних платником податків товарів, послуг і необоротних активів, що частково використовуються в неоподатковуваних операціях.

У разі ж, якщо придбані таким платником податків товари, послуги і необоротні активи використовуються виключно в оподатковуваних операціях, то норми ст. 199 ПК України до податкового кредиту, сформованого у зв`язку з таким придбанням не застосовуються.

Як слідує з матеріалів справи, основними видами діяльності позивача є перевезення вантажів власним автомобільним транспортом, у тому числі в межах України і в міжнародному сполученні, яка відноситься до коду КВЕД 49-41 - вантажний автомобільний транспорт, а також надання транспортно-експедиційних послуг шляхом залучення позивачем, як посередником, інших перевізників до перевезення вантажів належним таким перевізникам автомобільним транспортом, що відноситься до коду КВЕД 52.29 - інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Слід зазначити, що господарські операції по кожному з вказаних видів діяльності на підставі п.185.1 ст.185 ПК України оподатковуються ставкою 20 % або 0%.

Таким чином, податковий кредит формується під час здійснення операцій звільнених від оподаткування, що здійснюється позивачем в межах такого виду господарських операціях, як перевезення вантажів (КВЕД 49.41) та податковий кредит, який входить у ціну товарів, послуг і необоротних активів, які забезпечують виключно для здійснення такого виду діяльності, як надання транспортно-експедиційних послуг і відноситься до визначення іншої допоміжної діяльності у сфері транспорту (КВЕД 52.29) та в повному обсязі оподатковується ПДВ ставкою 20%.

З наведеного вбачається, що придбані товари, послуги, необоротні активи використовуються позивачем в неоподатковуваних операціях частково, тому цю частку використання необхідно визначати відповідно до норм п.199.1 ст.191 ПК України.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач правомірно застосував частку використання 3,43% тільки до отриманого податкового кредиту, що виник при придбанні товарів/послуг, які частково використовуються в операціях, звільнених від оподаткування, а не до всього обсягу податкового кредиту, відмежовуючи при цьому від застосування п. 199.1 ст. 199 ПК України податковий кредит, який сформований у зв`язку з придбанням товарів, послуг і необоротних активів, які використовуються виключно в оподатковуваних операціях.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що так як частка використання товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях становить 3,45 відсотка, то податкові зобов`язання з податку на додану вартість (ряд. 4.1 Декларацій) позивачем занижено на 47402,00 грн (січень 2018 року - 6574,00 грн, лютий - 6984,00 грн, березень 9515,00 грн, квітень 5956,00 грн, травень -7307,00 грн, червень 6259,00 грн, липень 2018 року 4807,00 грн), оскільки згідно поданого додатку 7 Декларації за січень 2018 р. таблиця 1 «Розрахунок частки використання товарів/послуг та/або необоротних активів в оподатковуваних операціях» позивачем правильно визначено частку використання товарів/послуг та/або необоротних активів у неоподатковуваних операціях в розмірі 3,43 відсотка.

Отже, позивач не допускав порушення п.199.1, п.199.2 ст. 199, п.п. б п. 185 ст. 185 ПК України та не занижував суму бюджетного відшкодування, а також не завищував суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №, № від 08.10.2018, при цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.