Справа № 280/3995/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 жовтня 2019 року Справа № 280/3995/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; )

про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач), підписаний представником - Сербіною Анастасією Валеріївною (далі - представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій представник позивача, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 по 30.06.2016 та з 01.11.2017;

- стягнути з відповідача на користь позивача 4808,00 грн. заборгованості з виплати пенсії за період з 01.03.2016 по 30.06.2016;

- зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.11.2017;

- встановити у справі судовий контроль та зобов`язати відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду;

- допустити негайне виконання судового рішення в межах стягнення пенсії за один місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та пенсіонеркою у зв`язку з наявною інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням, яка встановлено з 26.11.2013 довічно. Зазначає, що вона перебувала на обліку в Бердянському об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є припиненим, а його правонаступником наразі є відповідач по справі. Вказує, що з березня 2016 року виплатити пенсії позивачу була припинена з невідомих причин, а після проходження процедури перевірки місця перебування внутрішньо переміщеної особи - поновлена з липня 2016 року, проте, як зазначено відповідачем у листі на адвокатський запит представника позивача, сума заборгованості за 01.03.2016 по 30.06.2016 у розмірі 4808,00 грн. буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Звертає увагу, що на даний час такий порядок не затверджений. В подальшому, з 01.11.2017 виплата пенсії знову була припинена на підставі рішення комісії у зв`язку з не проходженням позивачем процедури верифікації. Представник позивача вважає такі дії пенсійного органу протиправними та просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.08.2019 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено.

Ухвалою суду від 20.08.2019 вказаний адміністративний позов залишено без руху. 30.08.2019 представником позивача через канцелярію Запорізького окружного адміністративного суду надано документи на виконання вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку з тим, що суддя Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренко М.С. перебував у щорічній оплачуваній відпустці в період часу з 02.09.2019 по 15.09.2019 включно, розгляд питання про відкриття провадження в адміністративній справі проводився з першого робочого дня, тобто з 16.09.2019.

Так, ухвалою суду від 16.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/3995/19.

03.10.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов (вх.№41136), в якому зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 18.02.2016 «Про затвердження порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, соціальних виплат, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування» виплата пенсії припинення з 01.03.2016. Так, після проведення верифікації виплату пенсії автоматично поновлено з 01.07.2016, з виплатою сум заборгованості з 01.08.2015 по 28.02.2016 та за липень 2016 року. Пенсія з 01.08.2016 по 31.10.2017 виплачувалась у встановлений законодавством термін. Щодо заборгованості по виплаті пенсії за період з 01.03.2016 по 30.06.2016 зазначає, що у зв`язку з відсутністю порядку виплати пенсії за минулий час, її виплата буде здійснена після затвердження відповідної постанови Кабінету Міністрів України. Підставою припинення виплати пенсії позивачу з 01.11.2017 вказує те, що рішенням начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано довідки внутрішньо переміщених осіб, зокрема, довідку позивача. Комісією з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.10.2017 № 67 прийнято рішення при зупинення соціальних виплат. З огляду на зазначає, що управління діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є пенсіонеркою по інвалідності, пенсія призначена з 26.11.2013 довічно відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Такою, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.10.2015 № , відповідно до якої фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з переїздом позивач з 01.08.2015 перебуває на обліку у відповідача (на той час - Бердянському об`єднаному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області), як внутрішньо переміщена особа згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII на підставі внесення її в реєстр внутрішньо переміщених осіб та заяви на запит пенсійної справи від 28.01.2016 управлінням направлено запит пенсійної справи до УПФУ в Межівському районі Дніпропетровської області. Згідно атестату датою останнього нарахування є 04.07.2015.

На адвокатські запити представника позивача, відповідачем надані відповіді, викладені у листах від 02.07.2019 № 69/03, від 29.07.2019 № 1130/03, в яких зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 18.02.2016 «Про затвердження порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, соціальних виплат, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування» виплата пенсії припинення з 01.03.2016. Після проведення верифікації виплату пенсії автоматично поновлено з 01.07.2016, з виплатою сум заборгованості з 01.08.2015 по 28.02.2016 та за липень 2016 року. Пенсія з 01.08.2016 по 31.10.2017 виплачувалась у встановлений законодавством термін. Сума нарахованої, але не виплаченої пенсії за період з 01.03.2016 по 30.06.2016 буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З 01.11.2017 виплата пенсії припинена на підставі рішення начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 402 від 17.10.2017 відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано довідки внутрішньо переміщених осіб, зокрема, довідку видану на ім`я ОСОБА_1 Комісією з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.10.2017 № 67 прийнято рішення при зупинення соціальних виплат.

Позивач не погодившись з такими діями відповідача, через свого представника звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений на розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Як встановлено судом, виплата пенсії позивачу припинена відповідачем у зв`язку у зв`язку з прийняттям Комісією з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення про відмову у виплаті соціальних виплат позивачу, про що свідчить наданий відповідачем витяг протоколу з протоколу рішення комісії №67 від 20.10.2017.

Водночас, ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Що ж стосується рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, то воно не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на пріоритетність застосування вимог ст. 49 Закону № 1058-IV, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 по справі №805/402/18 (провадження № 11-644асі18).

Звідси, суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження №11-644асі18).

Згідно вимог ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність припинення здійснення пенсійних виплат позивачу з 01.11.2017 а відтак, суд приходить до висновку, про необхідність зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01.11.2017 та виплатити заборгованість за період з 01.11.2017.

Разом з цим, зі змісту відзиву ГУ ПФУ в Запорізькій області вбачається, що пенсія за період з 01.03.2016 по 30.06.2016 буде виплачена у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Розмір нарахованої, але невиплаченої пенсії позивачу за період з 01.03.2016 по 30.06.2016 становить 4808,00 грн.

Під час розгляду справи статус позивача, як пенсіонера, та правильність нарахування розміру пенсії відповідачем не оспорюється. При цьому, припинення виплати пенсій відбулось всупереч чинного законодавства, внаслідок чого позивач була позбавлений можливості отримати з вини відповідача належну їй пенсію за вказаний період.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що у даному випадку належним засобом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії за період з 01.03.2016 по 30.06.2016.

Що стосується встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.

Щодо вимоги позивача щодо негайного виконання судового рішення в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 263, п. 14 ч. 1 ст. 283 цього Кодексу.

Так, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії та зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за відповідний період. Таким чином, вказаним судовим рішенням не присуджено виплату пенсій, а лише зобов`язано відповідача вчинити певні дії.

З огляду на таке, дане судове рішення не підпадає під перелік, визначений ч. 1 ст. 371 КАС України, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги щодо негайного виконання судового рішення в частині виплати пенсії.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, судові витрати на оплату судового збору в сумі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016 по 30.06.2016 та з 01.11.2017.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 4808,00 грн. заборгованості з виплати пенсії за період з 01.03.2016 по 30.06.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 07.10.2019.

Суддя /підпис/ М.С. Лазаренко

Рішення не набрало законної сили.

Суддя М.С. Лазаренко