Справа № 428/959/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

Київ

справа №428/959/17

адміністративне провадження №К/9901/30044/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Луганській області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року (суддя - Журавель Т.С.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (колегія суддів: Шишов О.О., Чебанов О.О., Сіваченко І.В.) у справі № 428/959/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, апелянт) в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо нескладання висновку про призначення одноразової грошової допомоги та не видання наказу про виплату такої допомоги позивачу відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 97, 98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію»; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги та видати наказ про виплату такої допомоги; стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області одноразової грошової допомоги на суму 112000 грн.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не складання висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та невидання наказу про виплату такої допомоги.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги та видати наказ про виплату такої допомоги ОСОБА_1

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на корить ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 112000 грн. (сто дванадцять тисяч гривень).

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга відповідача мотивована, зокрема, тим, що стаття 97 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII не передбачає такої підстави для отримання одноразової грошової допомоги, як отримання захворювання або поранення (контузії), травми або каліцтва, пов`язаного з проходженням в служби в органах внутрішніх справ, тому у позивача немає права на отримання такої допомоги. Також вказує, що суд не може підміняти орган та стягувати суму одноразової грошової допомоги, щодо якої відсутній відповідний висновок та рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Справу передано до Верховного Суду.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1990 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

Згідно висновку військово-лікарської комісії «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» позивач визнаний не придатним до військової служби у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. При цьому, висновком медико-соціальної експертної комісії Луганської області позивачу встановлено третю групу інвалідності та 60 процентів втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними довідками МСЕК від 04.10.2016 року за № 441641 серії12 ААА та №005135 серії 12 ААА.

22.09.2016 року наказом № 647 о/с по Головному управління Національної поліції в Луганській області кримінальної поліції Головного управління Національної поліції Луганській області позивача звільнено через хворобу, копії яких наявні у матеріалах справи.

Позивач звернувся до ГУПН України в Луганські області із заявою та пакетом документів про призначення та виплату одноразові грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності поліцейського.

Листом № 5530/111/22/05-2016 від 29.12.2016 року позивача було повідомлено, що випадки за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва) пов`язаних з виконанням службових обов`язків в органах внутрішніх справ ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за працівниками поліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про Національну поліцію». Той факт, що позивач після звільнення зі служби в ОВС був прийнятий на службу в органи поліції, не позбавляє його права на отримання відповідної допомоги.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 7 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону України № 565-ХІІ «Про міліцію» та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII «Про Національну поліцію» (набрав чинності 7 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону №580 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону №580).

Відповідно до частини першої статті 99 Закону №580, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на час виплати такої допомоги:

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб;

б)II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (далі Порядок №4, в редакції на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський. (п. 1 розділу IVПорядку).

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п`ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. (п. 2 розділу V Порядку).

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено ІII групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновками про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки позивачу з 04.10.2016 встановлено ІIІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період коли діяв Закон № 580-VIII, а позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII.

У зв`язку із тим, що останнім місцем служби позивача було ГУ Нацполіції, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, у зв`язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII та Порядку № 4.

Вказана правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 №822/764/18.

Проте колегія суддів вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо стягнення одноразової грошової допомоги з відповідача, оскільки для її призначення та виплати Порядком № 4 встановлено послідовну процедуру, а тому в даній частині судові рішення підлягають скасуванню.

Відповідно ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області задовольнити частково.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року скасувати в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 112000 грн. (сто дванадцять тисяч гривень).

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук