Справа № 815/1967/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/1967/18

Головуючий першої інстанції Білостоцький О.В.

Час та місце ухвалення судового рішення « 16:20», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 26.11.2018р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25.04.2018р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішень №193 від 23.11.2017р., №263 від 30.03.2018р. про надання їй дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язання надати їй дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає що спірні рішення Великодальницької сільської ради №193 від 23.11.2017р.; №263 від 30.03.2018р. про надання їй дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки лише у розмірі 0,15га є порушенням Земельного кодексу України, оскільки відповідачем необґрунтовано відмовлено їй у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки у розмірі 0,25га.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. позов задоволений частково; визнано протиправним та скасовано рішення Великодальницької №193 від 23.11.2017р. в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Великодальницької сільської ради №263 від 30.03.2018р. в частині відмови ОСОБА_1 у внесенні змін до рішення Великодальницької сільської ради 13 сесії сьомого скликання №193 від 23.11.2017 року про надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,15га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Великодальницьку сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.02.2011р. ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності, витягом про державну реєстрацію прав, розпорядженням органу приватизації №5230 від 02.02.2011р. /а.с.49-52/

Згідно відомостей із земельно-кадастрових книг радгоспу села Великий Дальник під вищезазначеним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудам в особистому користуванні батьків позивача, а після отримання спадку у позивача знаходиться земельна ділянка у розмірі 0,15га. /а.с.83-86/

Відповідно до експлікації земельних угідь суміжними власниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області. /а.с.54,75/

В матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо іншої площі земельної ділянки, яка передавалася сільською радою в користування позивачу не міститься.

11.09.2017р. ОСОБА_1 подала до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області заяву про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, яка розташована по АДРЕСА_1 /а.с.55/

Рішенням Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 23.11.2017р. №193 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості) гр. ОСОБА_1 у власність загальною площею 0,15га (тобто в межах земельної ділянки, що знаходиться у користуванні), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.56/

15.12.2017р. ОСОБА_1 подала до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області заяву про внесення змін у вищезазначене рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області шляхом зміни площі земельної ділянки з 0,15га на 0,25га. /а.с.57/

Згідно протоколу №4 засідання земельної комісії при Великодальницькій сільській раді від 23.03.2018р., комісією рекомендовано відмовити ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки площею 0,25га, так як за житловим будинком згідно виписки з земельно-кадастрових книг площа земельної ділянки становить 0,15га. Тому, залишено земельну ділянку площею 0,15га згідно рішення сесії №193 від 23.11.2017р. /а.с.87-90/

Рішенням Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.03.2018р. №263 відмовлено у внесенні змін до рішення №193 від 23.11.2017р. /а.с.58/

13.04.2018р. ОСОБА_1 подала до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області заяву про надання письмового обґрунтування відмови у внесенні змін до рішення №193 від 23.11.2018р. про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25га. /а.с.59/

Листом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 24.05.2018 року №460 повідомлено ОСОБА_1 , що питання які виносяться на сесію сільської ради завчасно обговорюються колегіально на засіданні земельної комісії. За результатами обговорення земельна комісія надає свої висновки і пропозиції. По заяві про внесення змін до рішення сільської ради №193 від 23.11.2017р., депутатами була підтримана позиція земельної комісії і прийнято відповідне рішення. /а.с.79/

Не погоджуючись з діями відповідача щодо ненадання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею саме 0,25га, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою з порушенням вимог, встановлених ч.6-7 ст.118 Земельного кодексу України.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У ст.121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25га.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України.

Згідно з ч.1, 2 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Водночас, відповідно до ч. 6, 7 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватись встановленої законом процедури під час розгляду звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання.

У цій справі предметом спору є правомірність дій сільської ради щодо відмови позивачу надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею понад 0,15га, тобто поза межами земельної ділянки площею 0,15га, яка була виділена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно ст.25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З наведеного слідує, що законодавець відносить проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до різних за своєю суттю документів із землеустрою.

Суд першої інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що зазначені у земельному законодавстві поняття «проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та «технічна документація із землеустрою із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» є тотожними, однаковими за своїм змістом та правовим регулюванням, керуючись, при цьому, виключно вимогами ст.118 ЗК України, та помилково застосував до спірних правовідносин ч.6-7 ст.118 ЗК України.

З такими висновками суду першої інстанцій не можна погодитись з огляду на наступне.

Так, у разі надання земельної ділянки відповідно до частини 1 статті 118 ЗК України ця земельна ділянка мала б перебувати у користуванні заявника, а згідно частини 6 цієї ж статті земельна ділянка надається із земель державної або комунальної власності за відсутності у заявника права користування нею.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні справи мав точно визначити, з яких саме підстав, передбачених Земельного кодексу, позивач бажає отримати земельну ділянку (в результаті приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні чи в результаті одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації), та перевірити наявність цих підстав.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

Отже, право отримати згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі має лише її користувач.

Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 808/3080/16 від 19.12.2018р., №812/1143/17 від 17.04.2019р.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач не є користувачем земельної ділянки площею 0,25га щодо якої подано заяву про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки відсутні будь-які рішення сільської ради з цього приводу. Відтак, позивач не набула права на отримання зазначеного дозволу щодо земельної ділянки, на яку претендує в порядку ч.1 ст.118 ЗК України.

Таким чином, приймаючи оскаржуване позивачем рішення від 23.11.2017р. №193 про надання ОСОБА_1 дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки (на місцевості), Великодальницька сільська рада Біляївського районного суду Одеської області обґрунтовано виходила з наявності у користуванні позивача вже існуючої земельної ділянки у розмірі 0,15га (згідно даних земельно-кадастрових книг радгоспу села Великий Дальник), як передбачено ч.1-2 ст.118 ЗК України, а тому діяла в порядку передбаченому законодавством України, оскільки будь-якими іншими документальними відомостями сільської ради щодо площі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача не підтверджується площа у розмірі 0,25га.

Крім того, статтею 118 ЗК України визначено повноваження органу виконавчої влади у місячний строк надати дозвіл, саме на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, а не дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, як зазначено у заяві позивача.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, оскільки мотиви суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо помилкового посилання позивача та застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.6-7 ст.118 ЗК України, оскільки ними регламентується порядок одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, та передбачається отримання особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (формування нової земельної ділянки), а не отримання в порядку ч.1-2 ст.118 ЗК України дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити у цій справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.