Справа № 826/5573/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 826/5573/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2019 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Дніпровського районного відділу

Державної виконавчої служби м. Києва

Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання дій протиправними,

визнання неправомірними та скасування вимоги і постанов,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-1), Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач-2) про:

- визнання неправомірною та скасування вимоги ГУ ДФС у м. Києві від 12.01.2018 р. № Ф-118423-17 про сплату боргу (недоїмки) по сплаті ЄСВ;

- визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо складання та пред`явлення вимоги від 12.01.2018 р. № Ф-118423-17 про сплату боргу (недоїмки) по сплаті ЄСВ;

- визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва від 12.03.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55956841 та про арешт майна боржника.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана позивачем у цій справі вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) винесена відповідачем після прийняття першої аналогічної вимоги, яка оскаржена позивачем в судовому порядку, що винесення спірної у цій справі вимоги не ґрунтується на нормах чинного податкового законодавства, що дії відповідача з її винесення є протиправними, а також з того, що й оскаржувані в цій справі постанови державного виконавця, як наслідок, є протиправними та підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач - ГУ ДФС у м. Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що за позивачем обліковується податковим борг зі сплати ЄСВ, з приводу якого й винесено спірну податкову вимогу, що прийняття такої вимоги ґрунтується на нормах чинного законодавства та є правомірним.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи на необґрунтованості, зазначає, що доводи апелянта по суті стосуються податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виниклі зобов`язання, що прийняття спірної вимоги не ґрунтується на нормах чинного законодавства і що попередню вимогу податковий орган сам відкликав.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 р. витребувано додаткові докази у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у м. Києві.

Відповідачем-1 проведено у відношенні позивача документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 14.04.2017 р. № 57/26-53-13-06-12/ НОМЕР_1 .

На підставі висновків вказаного акта перевірки відповідачем-1 прийнято рішення від 29.05.2017 р. № про застосування штрафних санкцій з донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано 253151,28 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та 29372,57 грн. штрафних санкцій.

На підставі вказано рішення відповідчем-1 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2017 р. № Ф- на суму 253151,28 грн.

Зазначену податкову вимогу від 29.05.2017 р. № Ф- позивачем оскаржено в судовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2017 № 826/8058/17 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у м. Києві, ДПІ у Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.05.2017 №, рішення від 29.05.2017 №004681306 та вимоги від 29.05.2017 №Ф-.

12.01.2018 р. відповідачем-1 винесено другу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-118423-17 на суму 268452,98 грн.

Відповідачем зазначену вимогу відачем-1 направлено на адресу відповідача-2 для виконання та примусового стягнення заборгованості з позивача.

Постановою відповідача-2 від 12.03.2018 р. відкрито виконавче провадження №55956841 щодо примусового виконання вимоги №Ф-118423-17 та стягнення з боржника - ОСОБА_1 266814,86 грн. заборгованості та накладено арешт на майно боржника.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч.3 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610, визначено, що протягом періоду оскарження суми грошового зобов`язання, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Відповідно до п. 57.4 ст. 57 ПК України, пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов`язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У пункті 3 розділу VI Інструкція № 449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкція № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано обов`язок платника сплатити податкові зобов`язання, які є узгодженими, та чіткий порядок і правові підстави для формування податковим органом податкової вимоги та надіслання її платнику.

При цьому, законодавством не передбачено необхідності надіслання платнику повторної податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу, визначеного першою вимогою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що за податковим боргом, який обліковується за позивачем на підставі рішення від 29.05.2017 р. № , відповідачем-1 вже було складено та направлено позивачу податкову вимогу, яка на теперішній час є предметом судового оскарження у справі № 826/8058/17, і складання та направлення позивачу другої вимоги фактично за цими ж зобов`язаннями, з урахуванням їх збільшення наростаючим підсумком, не відповідає вищенаведеним законодавчим приписам, зокрема п. 59.5 ст. 59 ПК України.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення цього позову в частині вимог про визнання неправомірною та скасування вимоги ГУ ДФС у м. Києві від 12.01.2018 р. № Ф-118423-17 про сплату боргу (недоїмки) по сплаті ЄСВ та визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо складання та пред`явлення вказаної вимоги.

Тож, доводи апелянта про те, що за позивачем обліковується податковий борг зі сплати ЄСВ, з приводу якого й винесено спірну податкову вимогу, що прийняття такої вимоги ґрунтується на нормах чинного законодавства та є правомірним, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що задовольняючи адміністративний позов в частині вищевказаних позовних вимог, суд першої інстанції повно встановив всі обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до якої апелянт не погоджується з усім рішенням суду та просить його скасувати в повному обсязі, судова колегія зазначає, що відповідно до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» на момент прийняття оскаржуваних у цій справі постанов від 12.03.2018 р. про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника у державного виконавця не існувало іншої альтернативної поведінки. Судом не встановлено вчинення ним протиправних дій станом на вказану дату при прийнятті зазначених постанов, а також не встановлено наявності в нього визначених законодавством підстав для відмови у відкритті відповідного виконавчого провадження на той час.

Тож, на стадії виниклих правовідносин відповідачем-2 не було допущено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і заявлені до нього у цій справі позовні вимоги, виходячи із завдань адміністративного судочинства, регламентованих ст. 2 КАС України, на теперішній час є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що ухвалюючи судове рішення в частині задоволення таких позовних вимог (до відділу ДВС) суд першої інстанції неповно встановив обставини цієї справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині позовних вимог та відповідно до ст. 317 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва від 12.03.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55956841 та про арешт майна боржника - скасуванню, адміністративний позов у цій частині вимог - залишенню без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.03.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 55956841 та про арешт майна боржника - скасувати, а в задоволенні адміністративний позов у цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: