Справа № 160/6649/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2019 року Справа № 160/6649/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді при секретарі за участю: представника позивача представника відповідача Юхно І.В. Гончаровій В.Г. не з`явився не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -
16.07.2019 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу від 01.07.2019 №59058095, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вважає постанову про накладення штрафу від 01.07.2019 року № 59058095 протиправною, необгрунтованою, прийнятою без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та такою, що підлягає скасуванню, оскільки держаним виконавцем не була врахована інформація про добровільне виконання рішення;
- на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року Головним управлінням ОСОБА_1 проведено перерахунок та виплата пенсії;
- доплата за період з 08.02.2019 року (дата набрання чинності рішення) по 30.04.2019 у розмірі 1067,063 грн ОСОБА_1 виплачена у травні 2019 року;
- доплата за період з 01.01.2018 по 07.02.2019 у ромзірі 3591, 25 грн. ОСОБА_1 буде виплачена в порядку, встановленому у Постанові Кабінету Міністрів Українни від 22.08.2018 №649.
- Головне управління наголошує, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду виконане Головним управлінням у порядку та спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог статей 160, 161 КАС України та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
Копію вищенаведеної ухвали отримано представником позивача 30.07.2019, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою.
06.08.2019 на виконання вищенаведеної ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та витребувано додаткові докази від відповідача у справі.
14.08.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому він позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а також клопотання про залучення ОСОБА_1 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке:
- 11.05.2019 за заявою стягувача, керуючись ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржника було проінформовано про необхідність виконати рішення у строк протягом 10 робочих днів, копія постанови була направлена боржнику;
- відповідач звертає увагу, що будь-яка інформація про стан виконання чинного рішення суду не надходила на адресу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області;
- у зв`язку із надходженням повідомлення від ГУПФУ у Дніпропетровській області на адресу відповідача, в якому зазначено, що за період з 01.01.2018 по 07.02.2019 нарахована сума склала 3591, 25 грн.(нараховані кошти не виплачені); за період 08.02.2019 по 30.04.2019 нарахована сума склала 1067,63 грн. (нараховані кошти виплачені, але документа про підтвердження факту виплати не надано), державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було прийнято постанову про накладення штрафу ВП №59058095 у розмірі 5100 грн.
- виходячи з викладеного відповідач вважає, що на день подання відзиву вбачається не виконання рішення суду, у зв`язку з чим державним виконавцем за невиконання рішення без поважних причин 01.07.2019 було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
14.08.2019 від представника відповідача надійшло клопотання, яким на виконання вимог Ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 надано належним чином завірену копію виконавчого провадження №59058095.
14.08.2019 від представника позивача, на виконання вимог Ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2019, надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про розгляд справи без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.
15.08.2019 засобами телекомунікаційного зв`язку надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.
15.08.2019 у судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року клопотання Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про залучення третьої особи у справі - задоволено. З метою забезпечення права третій особі надати пояснення щодо позову або відзиву, розгляд справи було відкладено до 19.08.2019 року о 09:00.
19.08.2019 у судове засідання учасники справи не з`явились. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, у якому просив в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
За положеннями частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на вищенаведене, суд на місці ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року у справі №160/7957/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 77% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018р. задоволено повністю.

22.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 01.04.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/7957/18.

11.05.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О. було відкрито виконавче провадження ВП №59058095 з виконання виконавчого листа від 01.04.2019 року, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/7957/18 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 77% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018р, що підтверджується копією відповідної постанови, наявної у матеріалах справи.

10.06.2019 року головним державним виконавцем Куліковською А.О. було винесено вимогу за №02.1-33/8007, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують повне та фактичне виконання вимог виконавчого документа.

Так, 19.06.2019 року листами від 27.05.2019 року №11303/08-01/26, від 11.06.2019 року за №12303/08-0/26 Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повідомило державну виконавчу службу про виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та вказано, що доплата за період з 08.02.2019 року по 30.04.2019 року у розмірі 1 067,63 грн. виплачена у травні 2019 року; доплата за період з 01.01.2018 року по 07.02.2019 року у розмірі 3 591,25 грн. буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Як додатки до вказаного листа від 27.05.2019 року ПФУ України були надані витяги з Автоматизованої системи Розрахунку пенсій, що підлягає виплаті ОСОБА_1 (без дати та номеру).

01.07.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О. за невиконання боржником рішення суду в повному обсязі було прийнято постанову про накладення штрафу ВП №59058095 у розмірі 5 100,00 грн.

Вважаючи постанову про накладення штрафу ВП №59058095 від 01.07.2019 протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

В силу положень частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З аналізу наведених норм вбачається, що у боржника виникає обов`язок щодо невідкладного повідомлення державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення суду або про причини його невиконання.

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як свідчать матеріали справи, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року по справі №160/7957/18 надійшло на адресу Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області 03.04.2019 року. На виконання вищезазначеного рішення суду, позивачем 03.04.2019 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , доплату за період з 08.02.2019 року по 30.04.2019 року у розмірі 1 067,63 грн. виплачена у травні 2019 року, а за період з 01.01.2018 року по 07.02.2019 року у розмірі 3 591,25 грн. виплата буде здійснена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Таким чином, аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що безумовною підставою для накладення штрафу є невиконання рішення суду та постанови про відкриття провадження без поважних причин у визначений строк, за умови, що судове рішення не виконується боржником без поважних причин, тобто, коли він має реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не робить цього.

З аналізу вказаних норм випливає, що Законом №1404-VІІІ встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Тому на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Суд встановив, що у відповідь на вимогу головного державного виконавця Куліковської А.О. від 10.06.2019 року за №02.1-33/8007, листами від 27.05.2019 року №11303/08-01/26, від 11.06.2019 року за №12303/08-0/26 Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повідомило державну виконавчу службу про виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та вказано, що доплата за період з 08.02.2019 року по 30.04.2019 року у розмірі 1 067,63 грн. виплачена у травні 2019 року; доплата за період з 01.01.2018 року по 07.02.2019 року у розмірі 3 591,25 грн. буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Отже, суд приходить до висновку, що на час прийняття постанови про накладення штрафу ВП №59058095 у розмірі 5 100,00 грн. не було встановлено факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 05 серпня 2019 року у справі №161/981/17 (адміністративне провадження №К/9901/22222/18).

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі з приводу наявності підстав для накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення, врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

При цьому, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 72 Закону №1058-IV джерелами формування коштів Пенсійного фонду є:

1) надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у розмірах, визначених законом, крім частини страхових внесків, що спрямовується до накопичувальної системи пенсійного страхування;

2) інвестиційний дохід, який отримується від інвестування резерву коштів для покриття дефіциту бюджету Пенсійного фонду в майбутніх періодах;

3) кошти державного бюджету та цільових фондів, що перераховуються до Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом;

3-1) кошти, сплачені виконавчій дирекції Пенсійного фонду за надання послуг з адміністрування Накопичувального фонду та послуг недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення;

4) суми від фінансових санкцій та пені (крім сум пені, сплачених роботодавцем за несвоєчасне перерахування з його вини сум страхових внесків застрахованої особи до накопичувальної системи пенсійного страхування), застосованих відповідно до цього Закону та інших законів до юридичних та фізичних осіб за порушення встановленого порядку нарахування, обчислення і сплати страхових внесків та використання коштів Пенсійного фонду, а також суми адміністративних стягнень, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за ці порушення;

5) благодійні внески юридичних та фізичних осіб;

6) добровільні внески;

7) інші надходження відповідно до законодавства.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (частина 2 статті 72 Закону №1058-IV).

Положеннями статті 73 Закону №1058-IV регламентовано використання коштів Пенсійного фонду, частиною 1 якої передбачено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на:

1) виплату пенсій, передбачених цим Законом;

2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом;

3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду;

4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій;

5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 2 вказаної статті забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Сукупний аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що виключно Законом №1058-IV встановлюється вичерпний перелік виплат, які проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду, до яких серед іншого віднесено виплати пенсій, та визначається, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, а також встановлюється заборона використання коштів Пенсійного фонду на цілі не передбачені цим Законом.

Крім цього, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року №8-2 (далі - Положення№8-2), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Підпунктом 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення №8-2 визначено, що основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України зокрема у постановах від 30.06.2015, 03.11.2015 та 02.02.2016 (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), а також підтримана Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а (провадження №К/9901/12146/18) та у постанові від 21.08.2019 у справі №754/3105/17 (провадження №К/9901/46550/18).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доплата за період з 01.01.2018 року по 07.02.2019 року у розмірі 3591,25 грн, повинна здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету, і у даному випадку невиконання позивачем судового рішення в частині виплати грошових коштів сталось через відсутність відповідного фінансового забезпечення з Державного бюджету України та фактичної відсутності коштів, що не може бути визнано невиконанням судового рішення без поважних причин, а тому відсутні підстави для накладення штрафу відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

За таких обставин суд вважає, що відповідач у справі під час прийняття оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, сплачений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при поданні адміністративного позову до суду відповідно до платіжного доручення від 06.08.2019 №4216, підлягає стягненню з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.21-А; ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про накладення штрафу від 01.07.2019 року ВП №59058095.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно