Справа № 826/1402/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1402/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 25.09.2017 №, №, №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-582615 від 25.09.2017 зі сплати єдиного внеску на суму 124835,16 грн; рішення № від 25.09.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 16518,85 грн.:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 07 червня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 31.03.2016 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування, а у період з 01.04.2016 по 31.12.2016 на спрощеній системі оподаткування з обраною II групою платника єдиного податку за ставкою 20% від мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання наказу ГУ ДФС у м.Києві № 7720 від 11.08.2017 з 21.08.2017 по 29.08.2017 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку підприємницької діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності та достовірності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від підприємницької діяльності за період з 01.04.2015 по 31.12.2016.

У ході проведення перевірки відповідачем було виявлено ряд порушень, зокрема:

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18, пункту 49.2 статті 49 ПК України, шляхом неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік;

- статті 36, підпункту 164.2.9. пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170, пункту 176.1 статті 176 ПК України - заниження податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого як інвестиційний дохід за 2015 рік у сумі 170000,00 грн.;

- статті 177 ПК України - заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки, у зв`язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 84435,52 грн, у тому числі за 2015 рік - 45704,14 грн, за 2016 рік - 38731,38 грн;

- пункту 4 частини другої статті 6 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, неподання таблиці №1 додатку 5 про суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік;

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пунктів 2, 8 статті 9, пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не нарахування та несплата до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 124835,16 грн, у тому числі за 2015 рік - 80353,29 грн, за 2016 рік - 44481,87 грн;

- пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України - не нарахування та несплата до бюджету військового збору в сумі 1945,10 грн, в тому числі за 2015 рік -16223,49 грн, за 2016 рік - 3227,61 грн.

- пункту 85.2 статті 85 ПК України, не надання документів, які стосуються перевірки.

За результатами перевірки на підставі зазначених порушень відповідачем складено акт від 04.09.2017 №1370/25-15-13-10/ НОМЕР_1 .

На підставі вказаного акту 25.09.2017 ГУ ДФС у м.Києві було винесено:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 318 044,40 грн, в тому числі на 254435,52 грн за податковим зобов`язанням та на 63608,88 грн за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем військовий збір на 24313,88 грн, в тому числі на 19451,1 грн за податковим зобов`язанням та на 4862,78 грн за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача згідно пункту 121.1 статті 121 ПК України застосовано штрафну санкцію в сумі 510 грн за порушення пункту 85.2 статті 85 ПК України;

- рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 16518,85 грн за донарахування контролюючим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 124835,16 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-582615 зі сплати єдиного внеску на суму 124835,16 грн.

Позивач вважаючи зазначені податкові повідомлення рішення та вимогу не обґрунтованими та безпідставними звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити, зокрема документальні позапланові виїзні або невиїзні перевірки.

Статтею 78 ПК України визначено порядок проведення документальних позапланових перевірок.

У підпункті 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.295.1 ст.295 розділу XIV Глави І Кодексу платники єдиного податку першої та другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Згідно п.293.3 ст.293 Податкового кодексу України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлена в розмірі 5 відсотків доходу (у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку). Згідно п.293.1. ст.293 Кодексу ставки єдиного податку для платників другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. В п.293.2. ст.293 Кодексу зазначено, фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.122.1 ст.122 Кодексу несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною пп.1 і пп.2 п.291.4 ст.291 Кодексу, тягне за собою накладання штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.44 пункту 165.1 статті 165 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, сума майнового та немайнового внеску платника податку до статутного фонду юридичної особи - емітента корпоративних прав, в обмін на такі корпоративні права.

Згідно із п.п.170.2.6 п.170.2 ст.170 ПК України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

У відповідності до п.п.170.2.2 п.170.2 ст.170 ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 ПК України (крім операцій з деривативами).

Підпунктом 170.2.1 п.170.2 ст.170 ПК України передбачено, що облік загального фінансового результату в операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат.

Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

При цьому, відповідно до п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого ПК України, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Згідно пп.164.2.9 п.164.2 ст.164 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами і доповненнями, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включаються дохід у вигляді отриманого інвестиційного прибутку, що оподатковується згідно з цим розділом.

Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що дохід, отриманий фізичною особою внаслідок виходу з числа засновників (учасників) підприємства, включається до її загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інвестиційний прибуток та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у складі засновників ТОВ «НВП «Екотех», з часткою в уставному капіталі ТОВ «НВП «Екотех» в розмірі 85%, що в грошовому еквіваленті складає 850000,00 грн. Інші 15% частки в уставному капіталі належало ще одному засновнику - ОСОБА_2 .

Згідно копій платіжних доручень на переказ готівки, що містяться в матеріалах справи, в період з 16.11.2005 по 20.04.2006 були здійснені операції по перерахунку коштів на рахунок ТОВ НВП «Екотех» з приміткою призначення платежу - «Внесок до Статутного фонду від ОСОБА_1 ».

Між позивачем та ТОВ «Мережева компанія Комод» 03.09.2015 було укладено договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Екотех», відповідно до якого позивач продав свою частку в статутному капіталі ТОВ «НВП «Екотех» за 850000,00 грн.

Відповідно до даних уточненої декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, додатку Ф2 до такої декларації «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих від операцій з інвестиційними активами», що міститься в матеріалах справи ОСОБА_1 задекларовано дохід від продажу корпоративних прав ТОВ «НВК «Екотех» на суму 850000,00 грн. та витрати на придбання інвестиційного активу в сумі 850000,00 грн (арк.с.27).

Відтак, оскільки в матеріалах справи наявні документально підтверджені докази попередньо понесених витрат на придбання інвестиційного активу (корпоративного права) у вигляді внеску до статутного капіталу ТОВ «Науково-Виробниче підприємство «Енкомтех» ОСОБА_1, а отриманий дохід від продажу корпоративних прав дорівнює сумі витрат на придбання корпоративних прав суд дійшов висновку про те, що різниця між номінальною вартістю частки та вартістю продажу цієї ж частки відсутня.

Враховуючи те, що розмір внеску позивача до статутного капіталу ТОВ «НВК «Екотех» є однаковим із заявленою ціною продажу корпоративних прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок продажу такого інвестиційного активу позивач не отримав інвестиційного прибутку, а відтак, доводи апелянта про збільшення позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору є недоведеними та необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, колегія суддів вважає безпідставними, так як в матеріалах справи міститься копія податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2016 рік, з відміткою про отримання ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві 13.02.2017 (арк.с.28).

Також, в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що актом перевірки встановлено, що платником податку ОСОБА_1 у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 отримано дохід в сумі 231565,68 грн. від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та від приватного нотаріуса ОСОБА_8 за ознакою доходу 157, у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 платником податку ОСОБА_1 отримано дохід у сумі 81777,33 грн від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , від приватного нотаріуса ОСОБА_8 та від фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 за ознакою доходу 157 - «дохід виплачений самозайнятій особі».

Проте жодних доказів, які б підтверджували отримання доходу ОСОБА_1 від ОСОБА_4 та ОСОБА_7 або ж будь яких доказів наявності правовідносин позивача із вказаними особами, контролюючий орган не надав.

Натомість позивач стверджує, що вказані особи йому не відомі, договори із такими особами він не укладав, та жодного доходу від ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не отримував.

З огляду на викладене, за відсутності будь-яких доводів відповідача про зворотнє, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянтом не доведено наявності правовідносин зазначених вище осіб, а відтак і висновок контролюючого органу про заниження позивачем суми оподатковуваного доходу у 2015 та 2016 роках шляхом не відображення доходів, отриманих від фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є необґрунтованим.

Стосовно правовідносин позивача з ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.01.2011 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено договір оренди квартири (арк.с.57-58).

Зі змісту договору вбачається, що такий договір укладено з фізичною особою ОСОБА_8 , а не із приватним нотаріусом.

Крім того, позивач стверджує, що не володів інформацією про проведення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_8 в орендованій квартирі.

Так як контролюючим органом не спростовано зазначеного факту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування з обраною ІІ групою платника єдиного податку в період з 01.04.2016 по 31.12.2016 є необгрунтованими. Відтак, висновок відповідача про наявність у позивача обов`язку з 01.07.2016 перейти на загальну систему оподаткування є безпідставним.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийняття спірних рішень та наявності підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 27.09.2019 року.