Справа № 460/1599/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2019 року м. Рівне №460/1599/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Дученко С.М.,

відповідача: представник Шангрик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі також-податковий орган, відповідач), за змістом якого просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.05.2019 року №0-1712, №0-1712, №0-1712, №0-1712 та №0-1712 (форми «Ф»).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 пояснив, що починаючи з 06.09.2005 року він являється власником об`єктів нерухомого майна - нежитлових приміщень: будівля вагової, будівля пункту зерноочистки, будівля складу комплектації, будівля центрального складу №1 табудівля центрального складу №2, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказанунерухомістьпозивач використовує як будівлі промисловості шляхом надання останніх в оренду промисловим підприємствам, зокрема ПрАТ «Консюмерс-Скло-Зоря».

На думку позивача, оскільки він є власником нежитлових будівель, які за вимогами Державного класифікатора будівель та споруд (далі - ДК 018-2000) належать до класу «Будівлі промислові та склади» (код 125), та вказані приміщення використовуються промисловим підприємством, зокрема як складські приміщення, про що свідчить долучений до позовної заяви договір оренди, вказане нерухоме майно не є об`єктом оподаткування відповідно до вимог п. «є» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України (далі також - ПК України).

За наведених обставин, позивач просив суд визнати податкові повідомлення-рішення відповідача від 03.05.2019 року №0-1712, №0-1712, №0-1712, №0-1712 та №0-1712 протиправними та скасувати.

Ухвалою суду від 09.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник податкового органу подав відзив на позовну заяву (а.с.31-32), в обґрунтування якого вказав, що з АС «Податковий блок» та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем встановлено, що за ОСОБА_1 як за власником обліковуються нежитлові приміщення, зокрема: будівля вагової, будівля пункту зерноочистки, будівля складу комплектації, будівля центрального складу №1 та будівля центрального складу №2. Тому на підставі статті 266 розділу ХІІ ПК України 05.03.2019 відповідачем винесено спірні податкові повідомлення-рішення.

Додатково, представник податкового органу вказав, що використаний у положенні п. «є» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України термін «будівлі промисловості» має застосовуватись виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей згідно класу 1251 «Будівлі промисловості» ДК 018-2000. Відтак, об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, не підпадають під дію п. «є» пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України, оскільки, на переконання податкового органу, даною нормою не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою у власній господарській діяльності. При цьому, представник відповідача звернув увагу суду на відсутність у позивача статусу «промислового підприємства».

Таким чином, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів позивача, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У підготовчому судовому засіданні 03.09.2019 суд ухвалив закінчити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, посилаючись не необґрунтованість вимог позивача, у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши всі докази у справі надані сторонами на обґрунтування своїх позицій, судом встановлено наступне.

03.05.2019 згідно з пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України відповідачем сформовано та 20.06.2019 надіслано позивачеві податкові повідомлення-рішення: №0-1712 на суму 1231,57 грн, №0-1712 на суму 2386,82 грн, №0-1712 на суму 1527,92 грн, №0-1712 на суму 167,54 грн та №0-1712 на суму 7604,97 грн (форми «Ф»), якими визначено суми податкових зобов`язань за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300» за 2018 рік (у сукупному розмірі 12 918,82 грн) (а.с.6-10, 58-63).

Згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11-15) та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.65-74), з 06.09.2005 позивач є власником нежитлових будівель, а саме: будівлі вагової, загальною площею 45,0 кв.м; будівлі пункту зерноочистки; будівлі складу комплектації, загальною площею 641,1кв.м; будівлі центрального складу №1, загальною площею 819,1 кв.м; будівлі центрального складу №2, загальною площею 2042,7кв.м, - розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, 07.04.2005 ОСОБА_1 набуто статусу фізичної особи-підприємця з основним видом економічної діяльності (КВЕД) 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна». Зазначене підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, Серія НОМЕР_2 від 14.09.2005 (а.с. 16) та копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Серія НОМЕР_3 від 09.02.2015 (а.с. 17).

01.02.2016 між ФОП ОСОБА_1 та ПрАТ «Консюмерс-Скло-Зоря» () укладено Договір оренди об`єкта нерухомості №01/02-2016 (а.с.18-21), предметом якого згідно розділу 1 згаданої Угоди визначено передачу позивачем у строкове платне користування ПрАТ трьох складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , - під складування на строк до 31.12.2018.

Саме за таких обставин, посилаючись на те, що належні ОСОБА_1 на праві приватної власності об`єкти нерухомості, щодо яких відповідачем нараховано податкові зобов`язання, використовуються у господарській діяльності шляхом надання останніх в оренду промисловому підприємству, позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення, згідно з вимогами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелікоб`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, щодо якого законодавцем встановлено пільги зі сплати вказаного податку.

Відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктами оподаткуваннябудівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Разом з тим, за положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість, в розумінні економічної теорії, це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Так, використаний у положенні пункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України термін «будівлі промисловості» має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2018 року у справі №819/314/18.

З огляду на наведене, суд не бере до уваги доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги, встановленої пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України, оскільки буквальний аналіз цієї норми свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як «будівлі промисловості промислових підприємств». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Суд встановив, що позивач зазначені будівлі використовує в своїй підприємницькій діяльності з метою надання їх в оренду юридичним та/або фізичним особам й подальшого отримання прибутку від такої оренди. При цьому ОСОБА_1 не представлено суду жодних письмових та/або інших доказів на підтвердження здійснення ним будь-якого виду промислової діяльності з використанням належних йому нежитлових приміщень, щодо яких податковим органом винесено спірні повідомлення-рішення.

Відтак, об`єкти нерухомості, які на праві власності належать позивачу, не підпадають під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки даною нормою не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення від оподаткування належних йому нежитлових будівель у зв`язку з наданням їх в оренду ПрАТ «Консюмерс-Скло-Зоря» згідно Договору оренди об`єкта нерухомості №01/02-2016 від 01.02.2016 року.

Крім того, у позивача відсутній статус промислового підприємства, що також унеможливлює застосування п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Тому, відповідач дійшов вірного висновку про відсутність у позивача пільг щодо сплати податку як у промислового підприємства, і необхідність нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на згадані об`єкти.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах податковий орган діяв обґрунтовано та розсудливо. Доводи позивача не спростовують правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень та не дають суду підстав для їх скасування.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в позові до Головного управління ДФС в Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2019 року.

Суддя Нор У.М.