Справа № 1.380.2019.001232
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9040/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Багрія В.М., Гінди О.М.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року (суддя Москаль Р.М., м. Львів, повний текст судового рішення складено 23 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» 18.03.2019 звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення рішення від 25.02.2019 №026665. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на безпідставність винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, оскільки таке прийняте поза межами строку, встановленого пунктом 7 «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого наказом Міністра фінансів України від 28.12.2015 №1204. Позивач вважає, що недотримання контролюючим органом встановленого порядку прийняття податкового повідомлення-рішення свідчить про порушення таким органом своїх власних процедур, тому прийняте за таких обставин рішення є неправомірними. Крім того, наголошує, що визначена в оскарженому податковому повідомленні рішенні сума грошового зобов`язання не відповідає зазначеній у судових рішеннях у справі №813/4566/15.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі №1.380.2019.001232 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Крім того, представником відповідача з посиланням на припинення юридичної особи Головного управління ДФС у Львівській області шляхом реорганізації у вигляді перетворення на Головне управління ДПС у Львівській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» заявлено клопотання про заміну сторони відповідача правонаступником.

Відтак, з урахуванням положень статті 52 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне замінити відповідача його правонаступником Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі акта від 19.05.2015 №350/15-01/36026840 документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «ЛЕМІ» бюджетного відшкодування по податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2015 року, контролюючим органом було встановлено порушення позивачем вимог: пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України при формуванні податкового кредиту за листопад 2014 року ТОВ «ЛЕМІ» у розмірі 54000 грн., що спричинило до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації): за листопад 2014 року в розмірі 54000 грн. та завищення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку (рядок 30 декларації) за звітні (податкові) періоди: за лютий 2015 року в розмірі 54000 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПКУкраїни при формуванні податкового кредиту за січень 2015 року ТОВ «ЛЕМІ» у розмірі 6000 грн., що спричинило до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації): за січень 2015 року в розмірі 6000 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПКУ при формуванні податкового кредиту за лютий 2015 року ТОВ «ЛЕМІ» у розмірі 30000 грн., що спричинило до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації): за лютий 2015 року в розмірі 30000 грн. та завищення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ на рахунок платника в банку (рядок 30 декларації) за звітні (податкові) періоди: за лютий 2015 року в розмірі 30000 грн.

Податковим органом 15.06.2015 на підставі висновків акта перевірки від 19.05.2015 №350/15-01/36026840 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі сума завищення бюджетного відшкодування на суму - 84000 грн., штрафні санкції - 42000 грн.

Не погодившись із вище переліченими податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив такі в судовому порядку.

За наслідками судового розгляду, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі №813/4566/15, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.06.2015 № в частині суми 81000 грн. Судові рішення набрали законної сили 03.12.2018.

Відповідач 25.02.2019 на підставі акта перевірки від 19.05.2015 №350/15-01/36026840, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі №813/4566/15 виніс оскаржуване податкове повідомлення рішення від 25.02.2019 №026665 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 30000 грн. та застосування до ТОВ «ЛЕМІ» штрафних (фінансових) санкцій (штраф) у розмірі 15000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем правомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пункт 55.1 статті 55 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлює, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Стаття 60 ПК України регламентує підстави відкликання податкового повідомлення-рішення. Так, згідно пунктом 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили: - скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу (підпункт 60.1.4); - зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні (підпункт 60.1.5).

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 затверджено «Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків».

Як зазначено в пункті 3 розділу ІІ Порядку №1204, податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №1204 визначено, що якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань або податкового кредиту або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань або податкового кредиту або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Надіслання платнику податків нового податкового-повідомлення рішення та розрахунку грошового зобов`язання у зв`язку із скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення у разі встановлення його невідповідності актам законодавства повинно здійснюватися з дотриманням принципу верховенства права, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законами України.

За змістом пункту 7 Порядку №1204 податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4-6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Позивач, із покликанням на положення пункту 7 Порядку №1204 вказує, що судове рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 13 грудня 2018 року, надіслано відповідачу 13 грудня 2018 року та вручене йому 26 грудня 2018 року. Тому відповідач, був повноважний визначити податкове зобов`язання позивачу, прийнявши нове податкове повідомлення-рішення в строки, визначені пунктом 7 Порядку №1204 який тривав три робочі дні. Проте оскаржуване ППР винесено 25.02.2019, тобто за межами встановлених строків, що є підставою для його скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами апелянта та вважає, що у даному випаду процедурні порушення, допущені контролюючим органом, який згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України здійснює контроль за сплатою усіх податків, щодо строків складання оскаржуваного ППР передбачених Порядком №1204, не звільняє платника від обов`язку сплатити грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток, нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 статті 102 ПК України.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням наведених положень та виходячи із відомостей, що містяться в матеріалах справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення вимог пункту 102.1 статті 102 ПК України при прийнятті оскаржуваного ППР.

Відтак, зважаючи на те, що ППР прийняте у межах компетенції та строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, яке встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, та вручено платнику податків у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, прийняття такого рішення після спливу трьох робочих днів з дня, отримання судового рішення не повинно розцінюватися як обставина, що виключає застосування до платника податків фінансової відповідальності.

Наведені висновки апеляційного суду щодо аналогічних та подібних відносин узгоджуються із позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 03 квітня 2018 року, 31 липня 2018 року, 24 квітня 2019 року та 18 вересня 2019 року у справах №№810/5546/15, 812/1196/17, 820/212/16, 1440/2279/18 відповідно.

Також скаржник наголошує, що визначена в оскарженому податковому повідомленні рішенні сума грошового зобов`язання не відповідає зазначеній у судових рішеннях у справі №813/4566/15. З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За результатами перевірки ТОВ «ЛЕМІ» податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.06.2015 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 84000 грн. (54000+30000) та застосовано до платника податків штрафні санкції в розмірі 42000 грн. Відповідно до рішення у справі №813/4566/15, позовні вимоги ТОВ «ЛЕМІ» про скасування згаданого податкового повідомлення-рішення задоволено частково, суд скасував таке в частині суми 81000 грн., в решті позовних вимог відмовив. В мотивувальній частині рішення суд встановив фактичне здійснення господарських операцій ТОВ «ЛЕМІ» з контрагентом ТОВ «Едвіс», тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення на суму 81000 грн. (54000 грн. бюджетного відшкодування та 27000 грн. штрафних санкцій). Водночас суд дійшов до висновку про обґрунтованість рішення контролюючого органу про зменшення суми бюджетного відшкодування в розмірі 45000 грн. (30000 грн. бюджетного відшкодування та 15000 грн. за штрафних санкцій). Відтак, Головне управління ДФС у Львівській області 25.02.2019 прийняло нове податкове повідомлення рішення №026665, а вказані у цьому рішенні 30000 грн. зменшення суми бюджетного відшкодування та 15000 грн. штрафних санкцій відповідають змісту рішення суду у справі №813/4566/15. Доводи позивача щодо невідповідності змісту оскарженого рішення висновкам суду є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо тверджень позивача про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення винесене із за «старою» формою, передбаченою Порядком №1236 (що втратив чинність у зв`язку із прийняттям Порядку №1204), апеляційний суд зауважує, що зі змісту податкового повідомлення рішення від 25.02.2019 №026665 є цілком зрозумілі і фактичні, і правові підстави його прийняття. Застосування контролюючим органом застарілого шаблону та певна затримка щодо прийняття рішення самі по собі свідчать про неналежну організацію роботи структурних підрозділів контролюючого органу, проте не звільняють платника податків від виконання його податкових обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо предмету спору по даній справі встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили. Відтак, певні процедурні порушення, допущені відповідачем, не можуть бути підставою для визнання протиправним та скасування по суті правильного податкового повідомлення-рішення.

На підтвердження вказаної позиції, судом апеляційної інстанції враховуються висновки Верховного Суду, які висловлені в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16, які полягають у наступному: «…посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної вимоги колегія суддів не бере до уваги та погоджується з судами апеляційної інстанції, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою».

Зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі доводи позивача апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення обов`язку зі сплати податку.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Львівській області вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення виконало.

З огляду на встановлене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову, оскільки відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у відповідності до норм ПК України.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія електромагнітних інновацій» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.