Справа № 160/5741/19
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 року Справа № 160/5741/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняКручини Ю.Д.
представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 Ковальової Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про визначення митної вартості товару від 04.06.2019р. №UA110000/2019/200098/2;
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю оскаржуваного рішення внаслідок неправомірності вимоги відповідача про надання додаткових документів; не відповідності форми рішення у зв`язку із не зазначенням обґрунтованих причин неможливості визнання заявленої митної вартості; не зазначення доказів неможливості послідовного використання попередніх методів визначення митної вартості, ніж резервний.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
08.08.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Дніпропетровська митниця ДФС заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає зокрема, що під час митного контролю встановлено, що інвойс від 21.05.2019р. №2019-078 не містить установчих умов оплати та умов поставки товару, та відсутні платіжні (або банківські) документи, що свідчать про факт оплати товару, внаслідок чого сума яка була сплачена не піддається перевірці та обчисленню. Вказаний рахунок не містить індивідуальних ідентифікаційних ознак стану авто, відсутні дані щодо кольору, року виробництва. Декларантом не підтверджено транспортні витрати у розмірі 100 євро. Також відповідач зазначає про сумніви щодо числових значень вартості оцінюваного товару згідно наданого перекладу рахунку, при цьому зазначає, що вказаний переклад, рівні як і витяги з оголошень з інтернет ресурсу mobile.de, до митного органу не надавалися.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адмініративного суду від 12.09.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
16.10.2019р. сторонами надані додаткові письмові пояснення.
В судовому засіданні представники сторін підтримали позовні вимоги в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1-2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовим спором визнається спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України визначено поняття суб`єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ст.543 Митного кодексу України, безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.
Відповідно частини 1 статті 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.
Отже, Дніпропетровська митниця ДФС у відносинах з фізичними та юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, є суб`єктом владних повноважень, відтак зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Згідно рахунку 2019-078 від 21.05.2019р. ОСОБА_1. придбав у «Аутос96 КФЦ Хандль Артур Майер» автомобіль Opel Combo, номер кузову НОМЕР_1 , дата першої постановки на облік 21.07.2015р., потужність 77кВт, пробіг приблизна 220,077 км., № техпаспорту НОМЕР_3.
Також у рахунку зазначено, що продаж без надання будь-яких гарантій, оскільки мова йде про експортну операцію. Вартість автомобіля нетто без ПДВ 4400,00 євро. Неоподаткований продаж за межами ЄС. Завдаток у розмірі 500 євро одержано 12.05.2019р. через грошовий переказ. Решту суми у розмірі 3900 + застава 600 євро (разом 4500 євро) одержано 21.05.2019р. Сума застави переказується назад після одержання підтвердження щодо вивезення товару.
30.05.2019р. з метою належного митного оформлення автомобіля до Дніпропетровської митниці ДФС позивачем подано митну декларацію №UА110150/2019/224684.
Митна вартість товару була визначена позивачем за першим методом - за ціною договору на рівні 4400євро.
Рішення вмотивовано тим, що митна вартість скорегована за другорядним методом визначення митної вартості 2г - резервний метод та ґрунтується на відомостях інформаційних ресурсів митних органів за ЕМД від 21.02.2019р. №UA901010/2019/3087 та розраховується на рівні 6750 євро.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р. (ГААТ).

Згідно з ч. 2 ст.VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4 та 5 ст.58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною 1 та ч. 2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Як зазначалося вище, неможливість перевірки та обчислення суми, що підлягає сплаті, або була сплачена, в оскаржуваному рішення, пов`язана із тим, що інвойс від 21.05.2019р. №2019-078 не містить установчих умов оплати та умов поставки товару, та відсутні платіжні (або банківські) документи, що свідчать про факт оплати товару, внаслідок чого сума яка була сплачена не піддається перевірці та обчисленню. Вказаний рахунок не містить індивідуальних ідентифікаційних ознак стану авто, відсутні дані щодо кольору, року виробництва.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару, рівно як і показники одометру, не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з ч.7 ст.58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Водночас, у рахунку 2019-078 від 21.05.2019р. зазначено, що вартість автомобіля нетто без ПДВ 4400,00 євро. Завдаток у розмірі 500 євро одержано 12.05.2019р. через грошовий переказ. Решту суми у розмірі 3900 + застава 600 євро (разом 4500 євро) одержано 21.05.2019р. Сума застави переказується назад після одержання підтвердження щодо вивезення товару.

Аналогічна позиція, щодо умов оплати, викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019р. у справі №1140/3242/18 (адміністративне провадження №К/9901/15046/19, http://reyestr.court.gov.ua/Review/83220745).

Разом з тим, безпідставним є посилання відповідача на неможливість з`ясування змісту рахунку від 21.05.2019р. №2019-078 внаслідок не надання до митного оформлення його перекладу, оскільки як слідує з Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2019/00388, відповідач робить висновок про відсутність у вказаному рахунку установчих умов оплати та умов поставки товару, індивідуальних ідентифікаційних ознак стану авто, відсутні дані щодо кольору, року виробництва (наявні лише дані щодо першої реєстрації оцінюваного авто), що свідчить про його обізнаність зі змістом рахунку.

Також безпідставним є посилання відповідача на неможливість перевірки правильності визначення митної вартості за першим методом, внаслідок відсутність документального підтвердження транспортних витрати у розмірі 100 євро, оскільки відповідачем не надано доказів того, що при коригуванні митної вартості, взагалі враховувалися витрати на доставлення товару.

Щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості суд зазначає наступне.

Згідно ст.59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Відповідно до ст.60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

З аналізу наведених норми слідує, зокрема, що для визначенняідентичності товарів враховуються: фізичні характеристики, якість та репутація на ринку, країна виробництва, виробник, а для подібності (аналогічності) товарів враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. При цьому, за результатом застосування таких методів є можливість взяття, для визначення ціни оцінюваного товару, за основу ціни ідентичного/подібного (аналогічного) товару.

Як слідує, з Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2019/00388, митним органом у відповідності до п.3 ст337 МК України проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів. Відповідно до ст.33 МК України митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться в їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які подаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Рівень заявленої декларантом митної вартості товару 4500 євро/шт. В інформаційних базах ресурсах митних органів відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору ідентичних/подібних товарів відповідно до вимог ст.59-60 МК України.

Таким чином, при перевірці можливості застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних/подібних товарів, митним органом не бралися для пошуку ознаками оцінюваного товару (фізичні характеристики, якість та репутація на ринку, країна виробництва, виробник - для ідентичних товарів та якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку - для аналогічних товарів), а пошук здійснювався за ціною товару на рівні 4500 євро/шт., тобто вартістю, встановлення якою і є метою застосування вказаних методів визначення митної вартості.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не було встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, які необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації. Крім того, вказане свідчить про безпідставність застосування резервного методу визначення митної вартості.

Наслідком таких протиправних дій є безпідставне, в порушення статті 58 МК України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного методу (за ціною договору щодо ідентичних товарів), який застосовано без достатніх на те підстав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, за подання даної позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2779,00 грн., що підтверджується квитанціями №0.0..1 та №0.0..2.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у справі підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про визначення митної вартості товарів від 04.06.2019р. №UA110000/2019/200098/2.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерцйійного призначення №UA110150/2019/00388.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2779,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС (вул.Княгині Ольги, буд.22, м.Дніпро, 49038; ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 21.10.2019 року.

Суддя Д.В. Сидоренко