Справа № 420/5319/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5319/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом Білгород-Дністровської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного теритріального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:
Білгород-Дністровська міська рада звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного теритріального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанови ВП №59742771 від 08.08.2019р. про відкриття виконавчого провадження, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Євгенією Віталіївною та постанови ВП №59742771 від 08.08.2019р. про стягнення виконавчого збору, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Євгенією Віталіївною.

Ухвалою суду від 04.10.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначав, що вважає оскаржені постанови протиправними оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно якої рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Позивач зазначив, що Білгород-Дністровська міська рада, як орган місцевого самоврядування, підпадає під визначення «бюджетна установа», а тому примусове стягнення грошових коштів з позивача в силу ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише через органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів і органам державної виконавчої служби відповідні виконавчі документи не підвідомчі. Таким чином, відкриття виконавчого провадження, на думку позивача, суперечить вимогам ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку №845, оскільки не враховано, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала зазначені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача повідомлявся про день та час слухання справи однак у судове засідання не з`явився.

10.10.2019р. до суду від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що згідно положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників стягнення коштів органами казначейства з державних органів та органів місцевого самоврядування за рішенням суду відбувається лише у випадку, коли такий орган обслуговується в органах державного казначейства та має там свої рахунки. При цьому, як зазначав відповідач, у позивача відсутні відкриті рахунки в органах казначейства або інших банківських установах.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

08.08.2019р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. відкрито виконавче провадження №59742771 з виконання виконавчого листа №420/6202/18, виданого 27.05.2019р. Одеським окружним адміністративним судом (а.с.84-85).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. від 08.08.2019р. у ВП №59742771 стягнуто з Білгород-Дністровської міської ради виконавчий збір у розмірі 16692,00грн.(а.с.87).

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016р.

№1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону України Про виконавче провадження визначено що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, постанови судів у адміністративних справах.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При цьому, ч.2 ст.6 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 5 червня 2012 року № 4901-VI визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В свою чергу, ч.2 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що вказаний виконавчий лист №420/6202/18, виданий 27.05.2019р. Одеським окружним адміністративним судом перебував на виконанні в Управлінні Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області.

Листом Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 25.07.2019р. №03-15/348 адресованого військовій частині НОМЕР_1 повідомлено про те, що Казначейство повертає оригінал виконавчого листа, оскільки вказаний боржник не є ні розпорядником ні одержувачем бюджетних коштів та в Управлінні не обслуговується. Водночас, боржник є органом місцевого самоврядування, а стягувач - є державним органом(а.с.8-82).

В свою чергу, як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, стягувачем у виконавчому листі №420/6202/18 від 27.05.2019р. є Військова частина НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене та те, що стягувачем у вказаному виконавчому листі є держава (державна установа), суд приходить до висновку, що норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та відповідно і Порядок №845 не регулюють спірні правовідносини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. по справі №818/162/17.

У зв`язку з викладеним, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкриваючи виконавче провадження №59742771 з виконання виконавчого листа №420/6202/18, виданого Одеським окружним адміністративним судом згідно Закону України «Про виконавче провадження» та приймаючи оскаржені постанови, діяв правомірно.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Білгород-Дністровської міської ради задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову Білгород-Дністровської міської ради - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2019р.

Суддя К.О. Танцюра

.