Справа № 132/271/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 132/271/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Аліменко Ю.О.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

16 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року (суддя Аліменко Ю.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання неправомірним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання неправомірним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Підставою звернення позивача до суду слугувало те, що відповідач протиправно відмови йому в призначенні пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чим порушив його право на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України. Зокрема, підставою відмови у призначенні пенсії пенсійний орган зазначив відсутність документів, які дають право позивачу на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано незаконною та протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області щодо призначення ОСОБА_1 пенсіїї із зменшенням пенсійного віку на 10 років. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області призначити пенсію ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку відповідно на 10 років з 31 липня 2016 року. В задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого нормами КАС України - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема апелянт зазначає, що у спірних правовідносинах між сторонами пенсійний орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вінницький апеляційний адміністративний суд, постановою від 07 червня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що факт перебування позивача на території Чорнобильського району (30-кілометрова зона) з метою ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 24 червня по 14 липня 1986 року не підтверджується наданими доказами та позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, у зв`язку з відсутністю первинних документів, які підтверджують роботу в зоні відчуження строком не менше 5 календарних днів у період з 01 липня по 31 грудня 1986 року.

Постановою Верховного суду від 10 червня 2019 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 . Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року скасовано, а справу № 132/271/17 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Так, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що Вінницький апеляційний адміністративний суд, без встановлення та дослідження всіх обставин справи та надання правової оцінки належним та допустимим доказам, дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

11 жовтня.2019 року на адресу суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про заміну відповідача у справі, а саме: Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області замінити на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Клопотання мотивоване тим, що згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області, ліквідоване шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Враховуючи вищезазначене, клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про заміну сторони по справі слід задовольнити та замінити сторону по справі - Управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

10 жовтня 2019 року представником позивача - адвокатом Ткачук І.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що адвокат буде зайнята в іншому судовому процесі, що призначений на цей самий час.

Розглядувши клопотання представника позивача, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення та зауважує, що позивач не був позбавлений можливості самостійно взяти участь у судовму засіданні. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, оскільки з 24 червня 1986 року по 14 липня 1986 року в складі військової частини НОМЕР_1 виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, що підтверджується архівною довідкою управління хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17 грудня 1992 року.

02 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ на пільгових умовах, із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Листом від 04 липня 2016 року № 429/06-44/02 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність документів, які дають йому право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, серії НОМЕР_2 видане 29 липня 1993 року, перереєстроване 17 червня 1997 року.

Відповідно до 23-ї сторінки військового квитка серії НОМЕР_3 «особливі відмітки», вказано, що спец. збори на Чорнобильській АЕС з 24 липня по 14 серпня 1986 року та дозу опромінення 7,55 бєр.

Відповідно до архівної довідки, виданої управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17 грудня 1992 року про те, що в період з 24 липня по 14 серпня 1986 року, в складі військової частини НОМЕР_1 , позивач виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження.

Також судом встановлено, що відповідачем було зроблено запити до Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України, про підтвердження періоду служби у 1986 році та до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про проведення зустрічної перевірки первинних документів військової частини за 1986 рік.

Актом зустрічної перевірки, що надійшов до відповідача 10.08.2016 року з`ясовано, що згідно наказів по в/ч НОМЕР_4 позивач перебував у черговій відпустці з 15 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року та направлявся у відрядження у м. Бердичів з 05 серпня 1986 року по 03 вересня 1986 року та з 08 серпня 1986 року по 07 жовтня 1986 року (а.с. 25). Іншої інформації стосовно відряджень на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС у наказах в/ч 54711 немає.

У відповіді з Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України, яка надійшла до відповідача 22 серпня 2016 року зазначено, що підтвердити участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивача немає можливості, так як в наказах, в книгах алфавітного обліку та в журналах обліку доз випромінювання в/ч 43187 за 1986 рік позивач не значиться. Крім того, у довідці зазначено, що фінансові документи військової частини на збереження до архіву не надходили.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що він має право на зменшення пенсійного віку, оскільки працював у зоні відчуження не менше 5 календарних днів, а дії управління ПФУ щодо відмови йому в призначенні пенсії, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, позивач вважає протиправними та такими, що прямо порушують його права, гарантовані Конституцією та законами України, права та гарантії на соціальний захист.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 в період з 24 липня по 14 серпня 1986 року, в складі військової частини НОМЕР_1 , виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, серії НОМЕР_2 виданим 29 липня 1993 року, перереєстрованим 17 червня 1997 року; військовим квитком серії НОМЕР_3 (стор. 23) в якому вказано період зборів на Чорнобильській АЕС та дозу опромінення 7,55 бєр; архівною довідкою управління хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17 грудня 1992 року, тому позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно положень статті 55 Закону вищезазначеної норми Закону № 796-XII із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із статтею 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796--XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Згідно з абзацом сьомим підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ).

Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону № 796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Своє перебування на території Чорнобильського району (30-кілометрова зона) позивач підтверджує архівною довідкою від 17 грудня 1992 року №24/3537, виданою управлінням хімічних військ Прикарпатського військового округу, відповідно до якої він перебував в складі військової частини НОМЕР_1 в зоні відчуження з липня по серпень 1986 року.

Копія цієї довідки міститься в матеріалах справи, та її змісту вбачається, що вона завірена головним спеціалістом «згідно з оригіналом» 30 червня 2016 року (а.с.10).

Разом з тим, відповідачем було зроблено запити до Галузевого державного архіву Міністерства Оборони України, про підтвердження періоду служби у 1986 році та до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про проведення зустрічної перевірки первинних документів військової частини за 1986 рік.

Актом зустрічної перевірки, що надійшов до відповідача 10 серпня 2016 року з`ясовано, що згідно наказів по в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці з 15 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року та направлявся у відрядження у м. Бердичів з 05 серпня 1986 року по 03 вересня 1986 року та з 08 вересня 1986 року по 07 жовтня 1986 року. Іншої інформації стосовно відряджень на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС у наказах в/ч 54711 немає.

При цьому, як зазначив Верховний суд у постанові від 10 червня 2019 року та підтримується колегією суддів, наявність наказів по в/ч НОМЕР_4 про перебування ОСОБА_1 у черговій відпустці з 15 липня 1986 року по 04 серпня 1986 року та направлення у відрядження у м. Бердичів з 05 серпня 1986 року по 03 вересня 1986 року та з 08 вересня 1986 року по 07 жовтня 1986 року, не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 не виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24 липня по 14 серпня 1986 року у складі військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.7 п.п.ґ постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви про призначення пенсії мають бути надані посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постанов Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122.

Проте, у разі неможливості подання довідки за формою №122 для призначення пенсії надаються інші первинні документи, що підтверджують період роботи в зоні відчуження: довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу тощо. Вказана позиція узгоджується із змістом п.7 п.п.ґ постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 ( в редакції станом на 15.10.2009 року), згідно з якою замість довідки про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122, можуть надаватись довідки архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС тощо.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 в період з 24.07.1986 року по 14.08.1986 року, в складі військової частини НОМЕР_1 , виконував задачі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, серії НОМЕР_2 виданим 29.11.1993 року, перереєстрованим 17.06.1997 року; військовим квитком серії НОМЕР_3 (стор. 23) в якому вказано період зборів на Чорнобильській АЕС та дозу опромінення 7,55 бєр; архівною довідкою управління хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/3537 від 17.12.1992 року .

Враховуючи наведене, колегія суддів підтримує позицію Калинівського районного суду Вінницької області, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання незаконною та протиправною відмови управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області щодо призначення пенсіїї із зменшенням пенсійного віку на 10 років та зобов"язання призначити її з 31 липня 2016 року є обгрунтованими, а дії відповідача, в даному випадку не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року в оскаржуваній частині відповідає.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Калинівський районний суд Вінницької області не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.