Справа № 160/4600/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/4600/19

головуючий суддя І інстанції Царікова О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 року в адміністративній справі № 160/4600/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не мав змоги оскаржити в судовому порядку накази відповідача, з огляду на те, що в силу обов`язків військової служби, останній не мав змоги вільно пересуватись по території України. Лише у січні 2019 року, перебуваючи в м. Кривий Ріг, позивач знайшов можливість звернутись до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яку йому було надано. Позивач зазначає, що у нього були відсутні необхідні документи для складання позову, у зв`язку з чим, адвокатом робились відповідні запити до військової частини, що також зайняло певний час. Крім того, позивач вказує, що з оскаржуваними наказами відповідача його не було ознайомлено належним чином, про існування наказів, останній дізнався лише після отримання відповідей на запити адвоката. Відтак, позивач зазначає, що строк звернення до суду ним порушено з поважних причин.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 21 травня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 №972 від 26.09.2017 року в частині накладення дисциплінарного стягнення на солдата ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати стягнення у вигляді зняття з солдата ОСОБА_1 10 відсотків із суми премії, що була сплачена у жовтні 2017 року - за вересень 2017 року та повернути позивачу кошти у розмірі 10 відсотків від суми премії, зняті з нього відповідно до Наказу №972 від 26.09.2017, як незаконно зняті;

- визнати незаконним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 №1766 від 24.11.2017 року в частині накладення дисциплінарного стягнення на солдата ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати стягнення у вигляді зняття з солдата ОСОБА_1 20 відсотків із суми премії, що була сплачена у грудні 2017 року - за листопад 2017 року та повернути позивачу кошти у розмірі 20 відсотків від суми премії, зняті з нього відповідно до Наказу №1766 від 24.11.2017;

- визнати незаконним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 №2032 від 06.07.2018 р про результати службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення на солдата ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати стягнення у вигляді зняття з солдата ОСОБА_1 10 відсотків із суми премії, що була сплачена у серпні 2018 року - за липень 2018 року та повернути позивачу кошти у розмірі 10 відсотків від суми премії, зняті з нього відповідно до Наказу №2032 від 06.07.2018 р.;

- визнати незаконним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 №2829 від 12.09.2018 року про результати службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення на солдата ОСОБА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати стягнення у вигляді зняття з солдата ОСОБА_1 10 відсотків із суми премії, що була сплачена у жовтні 2018 року - за вересень 2018 року та повернути позивачу кошти у розмірі 10 відсотків від суми премії, зняті з нього відповідно до Наказу №2829 від 12.09.2018 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Командира військової частини НОМЕР_1 №3392 від 01.11.2018 р. про результати службового розслідування в частині накладення дисциплінарного стягнення на солдата ОСОБА_1 та в частині притягнення його до повної матеріальної відповідальності у розмірі 1954 грн 60 коп.;

- визнати незаконними та скасувати стягнення у вигляді зняття з солдата ОСОБА_1 100 відсотків суми премії, що була сплачена у грудні 2018 року - за листопад 2018 року та повернути позивачу кошти у розмірі 100 відсотків від суми премії, зняті з нього відповідно до Наказу №3392 від 01.11.2018 року;

- визнати незаконними та скасувати стягнення у вигляді зняття з солдата ОСОБА_1 :

20 відсотків суми премії, що була сплачена у червні 2018 року - за травень 2018 року та повернути позивачу незаконно зняті кошті у розмірі 20 відсотків від суми премії, що були зняті за рапортом про виплату премій від посадового окладу за травень 2018 року;

10 відсотків із суми премії, що була сплачена у липні 2018 року - за червень 2018 року та повернути позивачу незаконно зняті кошті у розмірі 10 відсотків від суми премії, що були зняті за рапортом про виплату премій від посадового окладу за червень 2018 року;

20 відсотків із суми премії, що була сплачена у вересні 2018 року - за серпень 2018 року та повернути позивачу незаконно зняті кошті у розмірі 20 відсотків від суми премії, що були зняті за рапортом про виплату премій від посадового окладу за серпень 2018 року;

- зобов`язати відповідача сплатити солдату ОСОБА_1 суми грошового забезпечення, які були незаконно утриманні.

Також, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 11 червня 2019 року представником позивача, на виконання вимог ухвали від 23 травня 2019 року, надійшла заява про поновлення строку звернення до суду (вх. 32060/19 від 11.06.2019).

В обгрунтування поважності пропуску строку звернення до суду в заяві вказано, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкав у м.Херсон. Починаючи з 05.08.2016 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що розташована в м. Кривому Розі. Під час проходження військової служби неодноразово тривалий час перебував у складі військової частини в районах Донецької та Луганської областей (довідки наявні в матеріалах справи). Таким чином, в силу своїх обов`язків під час служби він не мав змоги вчасно отримувати юридичну допомогу. Лише у січні 2018 року, перебуваючи у місті Кривому Розі, останній мав можливість звернутися до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Усі необхідні документи для складання позовної заяви у ОСОБА_1 не були наявні. У зв`язку з чим адвокатом робилися необхідні запити до військової частини. З кожним запитом ОСОБА_1 повинен був ознайомлюватися та ставити свій підпис у відповідності до приписів Закону України Про захист персональних даних, що займало певний час, оскільки з урахуванням специфіки несення військової служби він не міг у будь-який час прибути до адвоката. З наказами про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, які оскаржуються, його не ознайомлювали. Про накази №972 від 26.09.2017 та № 1766 від 24.11.2017 він взагалі нічого не знав, дізнався лише у лютому 2019 року, коли відповідач надіслав відповідь на запит адвоката, до якої були додані відповідні накази.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом, при цьому причини пропуску строку не є поважними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Приписами ч. ч 1, 2 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що загальний строк для звернення до суду з позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності справи від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отже, законодавцем, встановленими строками, обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування поважності підстав пропуску строку на подання адміністративного позову, позивач посилається на проходження військової служби, обмеження в пересуванні, неможливість вчасно отримати правову допомогу та те, що останній не був ознайомлений із оскаржуваними наказами, а про їх існування дізнався лише отримавши інформацію на запити адвоката.

Між тим, встановлені обставини справи свідчать, що на запити адвоката позивача ОСОБА_2 від 25.01.2019 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшла інформаційна відповідь від 07.02.2019 року № 593, в якій на запит надано інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 , надіслано копії оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, довідку про грошове забезпечення за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року. Також, у відповідь на адвокатський запит від 12.03.2019 року листом від 22.03.2019 року Військовою частиною НОМЕР_1 направлено на адресу адвоката позивача копії матеріалів службових розслідувань у відношенні ОСОБА_1 (а.с.30-33).

Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій документів, про оскаржувані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, останній дізнався в лютому 2019 року, а матеріали службових розслідувань отримав в березні 2019 року.

В заяві про поновлення строку на звернення до суду позивач також підтверджує, що з оскаржуваними наказами він ознайомився в лютому 2019 року, отримавши відповіді на запит адвоката (а.с. 27).

При цьому, з адміністративним позовом про оскарження наказів, позивач звернувся лише 21 травня 2019 року, тобто після спливу місячного строку з лютого 2019 року - часу коли особа дізналась та повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

Більш того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що зі змісту запитів адвоката до Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що позивач був обізнаний про існування наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тому як саме з цих підстав ОСОБА_1 звернувся до центру надання вторинної безоплатної правової допомоги в січні 2019 року.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, на підставі спірних наказів позивача було позбавлено премії у відсотковому значенні, про що останній не міг не дізнатися під час отримання щомісячного грошового забезпечення.

Доводи позивача з приводу того, що після звернення до центру надання вторинної безоплатної правової допомоги в січні 2019 року, адвокату необхідно було отримати певні документи для підготовки позову, що зайняло деякий час та затягнуло процес звернення до суду із позовом, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки в силу приписів ст. 80 КАС України, позивач не був позбавлений можливості разом з позовною заявою заявити клопотання про витребування судом письмових доказів.

Позивач також зазначає, що він брав участь в антитерористичній операцій та участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у періоди: з 07.08.2016 року по 04.11.2016 року; з 04.12.2016 рок по 06.03.2017 року; з 26.03.2017 року по 02.06.2017 року; з 27.03.2018 року по 30.04.2018 року; з 30.04.2018 року по 01.06.2018 року; з 07.08.2018 року по 17.08.2018 року, у зв`язку з чим, він не міг вчасно звернутись за отриманням правової допомоги, що зумовило пропуск строку звернення до суду.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції, що не спростовано позивачем, оскаржувані накази Військової частини НОМЕР_1 були прийняті у періоди, що не співпадають з періодами перебування позивача на території Донецької та Луганської областей, тобто в період прийняття зазначених наказів, позивач не перебував у вказаних областях, відтак у суду обгрунтовано відсутні підстави вважати, що останній не скористався правом на оскарження спірних наказів з причин виконання військового обов`язку.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про Збройні Сили України» військовослужбовці можуть бути обмежені у свободі пересування, вільному виборі місця проживання, прав вільно залишати територію України. Статут внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює, що військовослужбовці строкової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення у межах гарнізону. Виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Вказане на думку позивача підтверджує той факт, що він не мав змоги вільно пересуватись, та відповідно не міг вчасно оскаржити накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сама по собі наявність певних обмежень у пересуванні військовослужбовців по території України та за її межами, не свідчить про поважність підстав для поновлення строку звернення до суду, при цьому, позивачем не зазначено суду жодних поважних причин, що зробили неможливим отримання останнім, дозволу у командира військової частини на виїзд за межі гарнізону для отримання правової допомоги та вчасного звернення до суду за оскарженням наказів про накладення дисциплінарного стягнення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що обставини зазначені позивачем в якості причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, не є поважними, тому адміністративний позов ОСОБА_1 підлягав поверненню позивачу, в силу приписів ст. 123 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року в адміністративній справі №160/4600/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко