Справа № 824/1064/19-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1064/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Остафічука О.В.,

представника позивача Василатій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Чернівецької міської ради (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати незаконними та скасувати пункт 60 рішення 70 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 1802 від 25 липня 2019 року "Про розгляд звернень громадян щодо поновлення договорів оренди землі, надання земельних ділянок в оренду, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань", яким визнано таким, що втратив чинність пункт 6 рішення міської ради VII скликання від 29.10.2018 року № 1479 "Про розгляд звернень громадян щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань" щодо надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1, 8517 га в оренду терміном на 5 (п`ять) років для сінокосіння та випасання худоби (код 01.08.).

1. Аргументи учасників справи.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що пункт 60 рішення 70 сесії VII скликання Чернівецької міської ради №1802 від 25 липня 2019 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню, з огляду на таке.

1.2. 29 жовтня 2018 року пунктом 6 рішення міської ради VІІ скликання №1479 "Про розгляд звернень громадян щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду..." позивачу надано дозвіл на складення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 1,8517 га в оренду на 5 років для сінокосіння та випасання худоби.

В процесі реалізації вищевказаного рішення міської ради та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, позивачу стало відомо про те, що оскаржуваним рішенням від 25 липня 2019 року 70 сесії VII скликання Чернівецької міської ради №1802 визнано таким, що втратив чинність пункт 6 рішення міської ради VII скликання від 29.10.2018р. №1479, в частині надання позивачу дозволу на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ( пункт 60 Рішення) .

1.3. Посилаючись на норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та офіційне тлумачення в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 звертав увагу суду на те, що відповідачем в порушення норм Закону скасовано попереднє рішення, що вичерпало свою дію. Відтак позивач вважає, що оскаржуване рішення сесії міської ради порушує права та охоронювані законом інтереси, оскільки у нього внаслідок прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів, і він, як суб`єкт цих правовідносин, не надавав згоди на їх зміну чи припинення.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого зазначив, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

2.1. Відповідно до Генерального плану міста Чернівці, затвердженого рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27.03.2014 року № 1171 та схеми зонування території, що є складовою затвердженої містобудівної документації "Коригування генерального плану м.Чернівці", земельна ділянка по АДРЕСА_1 розташована в курортній зоні (КВТ - зона установ відпочинку і туризму) та частково на території житлової забудови (Ж-1 - зона садибної житлової забудови).

Відтак, у зв`язку із невідповідністю містобудівній документації "Коригування генерального плану м. Чернівці", оскаржуваним рішенням визнано таким, що втратив чинність пункт 6 рішення 64 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 29.10.2018 року № 1479.

3. Процесуальній дії в справі.

3.1. 11.09.2019 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 10:00 год. 11 жовтня 2019 р.

4. Доводи учасників справи.

4.1. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на доводи та аргументи наведені в адміністративному позові.

4.2. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

4.3. Відповідно до частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

4.4. З урахуванням наведених норм законодавства, а також і те, що в матеріалах адміністративної справи наявний достатній обсяг доказів, які дають можливість повно, всебічно та об`єктивно вирішити даний спір, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов за відсутності представника відповідача.

5.Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

5.1. Відповідно до витягу з рішення 64 сесії VII скликання від 29 жовтня 2018 року №1479 "Про розгляд звернень громадян щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань" вбачається, що ОСОБА_1 яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , надано дозвіл на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,8517га в оренду терміном на 5 (п`ять) років для сінокосіння та випасання худоби код 01.08 (підстава: заява ОСОБА_1 , зареєстрована 25.09.2018р. №В-5873/0-04/01).

Пунктом 45 зазначеного рішення також вирішено - фізичним особам, яким надаються в оренду земельні ділянки, впродовж 90 календарних днів з дня прийняття цього рішення укласти з Чернівецькою міською радою договори оренди землі та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати за землю, відповідно до умов договорів та Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м.Чернівцях, яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради V скликання від 23.10.2008 року №715 (із змінами, внесеними рішенням міської ради від 28.07.2011 року № 221 та від 29.03.2012 року № 467).

Згідно пункту 45.1. цього рішення відповідачем встановлено (вирішено), що у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін відповідні пункти рішення вважаються нечинними. (а.с.13)

5.2. Пунктом 60 рішення Чернівецької міської ради 70 сесії VII скликання від 25.07.2019 року № 1802 "Про розгляд звернень громадян щодо поновлення договорів оренди землі, надання земельних ділянок в оренду, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань" вирішено, визнати таким, що втратив чинність, пункт 6 рішення міської ради VII скликання від 29.10.2018р. №1479 "Про розгляд звернень громадян щодо поновлення договорів оренди землі, надання земельних ділянок в оренду, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань" в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,8517га в оренду терміном на 5 (п`ять) років для сінокосіння та випасання худоби (код 01.08). (а.с.14)

5.3. Судом досліджені також наступні докази, зокрема:

- меморандум спільних дій щодо створення та розвитку кінного спорту на території м. Чернівці від 20.08.2018 року; реєстр наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (причіп для перевезення тварин);

6. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

6.1. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

6.2. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Відповідно до вимог статей 26 та 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють функції щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 59 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні " визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. (частина 1, 2, 10 статті 59)

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом (окрім іншого) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5). В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140). Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради ( частина четверта ст. 140 Конституції України).

Виходячи з цих конституційних положень у системному зв`язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

Зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 визначено що "в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта, а відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги та приписи.

Тобто, відмінною ознакою дій суб`єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки.

Отже, слід зазначити, що акт індивідуальної дії є різновидом правового акта, особливими ознаками якого є правозастосовний характер, персоніфікованість застосування, наявність припису (або констатації) про виконання конкретної дії, однократність застосування, припинення дії після реалізації фактом його виконання.

Звертаючись до суду з позовними вимогами позивач зводив свої аргументи до того, що оскаржуваним рішення сесії міської ради порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки у нього внаслідок прийняття міською радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів, і він, як суб`єкт цих правовідносин, не надавав згоди на їх зміну чи припинення. Зверталась також при цьому увага суду на те, що рішення міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), і є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям

Слід зазначити, що як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення № 1802 від 25.07.2019 року, пунктом 60 визнано таким, що втратив чинність, пункт 6 рішення міської ради VII скликання від 29.10.2018 року № 1479.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що рішенням 64 сесії VII скликання від 29.10.2018 року № 1479 " Про розгляд звернень щодо надання земельних ділянок в оренду, поновлення договорів оренди землі, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань", вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,8517 га в оренду терміном на 5 (п`ять ) років для сінокосіння та випасання худоби.

Пунктом 45 зазначеного рішення органом місцевого самоврядування констатовано, що фізичним особам, яким надаються в оренду земельні ділянки, в тому числі і ОСОБА_1 - надано термін, впродовж 90 календарних днів з дня прийняття цього рішення укласти з Чернівецькою міською радою договір оренди землі та сплатити кошти за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати за землю, відповідно до умов договорів та Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м.Чернівцях, яке затверджене рішенням Чернівецької міської ради V скликання від 23.10.2008р. №715 . А відповідно до пункту 45.1. рішення - у разі не укладення договорів оренди землі в зазначений термін відповідні пункти цього рішення вважаються не чинними.

Суд зауважує, що зазначене рішення № 1479 від 29.10.2018 року не оскаржувалось позивачем, даний факт не заперечувався представником позивача під час розгляду справи.

Водночас суд звертає увагу на те, що дане рішення стосується прав, обов`язків та інтересів позивача та відповідача щодо виконання конкретної дії, зокрема надання дозволу на складання проекту землеустрою на земельну ділянку позивачу, за умови впродовж 90 календарних днів з дня прийняття рішення укласти договори оренди з відповідачем. Відтак, це рішення є актом індивідуальної дії, що має однократність застосування, однак дія його вичерпується після реалізації фактом його виконання, або втрачає чинність за умови не виконання. З чим власне і погоджувався позивач на стадії отримання дозволу.

Слід зазначити те, що в ході розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів виконання умов зазначеного вище рішення, шляхом укладення договору оренди з відповідачем, чи будь-яких інших доказів, які б вказували на неможливість виконання взятих на себе зобов`язань. А тому, за умови не виконання взятих на себе зобов`язань, відповідний пункт рішення щодо надання дозволу позивачу на складання проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,8517 га в оренду терміном на 5 (п`ять ) років для сінокосіння та випасання худоби втратив чинність, що в свою чергу органом місцевого самоврядування і було констатовано в оскаржуваному рішенні.

На думку суду, в даних правовідносинах відповідач не порушив жодного критерію визначеного частиною 2 статті 2 КАС України, оскільки діяв у відповідності до вимог статті 19 Конституції України. В свою чергу, аргументи позивача в частині того, що спірне рішення суперечить висновкам Конституційного суду України є безпідставними, оскільки органом місцевого самоврядування по своїй суті не скасовувалось та не змінювалось попереднє рішення.

6.3. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити також і те, що відхиляє доводи відповідача в частині того, що відповідно до генерального плану міста Чернівці, затвердженого рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27.03.2014 року № 1171 та схеми зонування території, що є складовою затвердженої містобудівної документації "Коригування генерального плану м.Чернівці", земельна ділянка по АДРЕСА_1 розташована в курортній зоні (КВТ - зона установ відпочинку і туризму) та частково на території житлової забудови (Ж-1 -зона садибної житлової забудови), оскільки відповідачем в підтвердження вказаних аргументів не надано жодного доказу (в частині генерального плану та зонування територій). Крім цього, наведений відповідачем аргумент, як вбачається із спірного рішення не був підставою для його прийняття.

6.4. Проаналізувавши наведене вище в контексті фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не довів протиправності спірного рішення. Натомість, викладені вище висновки суду вказують на те, що відповідачем рішення прийнято в межах наданих йому повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

6.5. Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про правомірність рішення відповідача, як такого, що прийняте з дотриманням частини 2 статті 2 КАС України, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. З урахуванням вимог статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат, оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , код РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач - Чернівецька міська рада (Центральна площа, 1, м. Чернівці, 58002, )

Суддя О.В. Боднарюк