Справа № 620/1026/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1026/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

за участю секретаря Григорук В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Остерського виробничого управління житлово - комунального господарства на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Остерського виробничого управління житлово - комунального господарства до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А

Остерське Виробниче управління житлово-комунального господарства звернулось до суду з позовом до управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови № 25-10-013/0039/36 від 12.02.2019, якою на позивача накладено штраф в розмірі 41730 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача, за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-10-013/0039 від 21.01.2019. На підставі вказаного акту першим заступником начальника управління Держпраці у Чернігівській області винесено постанову про накладення штрафу № 25-10-013/0039/36 від 12.02.2019, якою на Остерське Виробниче управління житлово-комунального господарства накладено штраф у розмірі 41730 грн. Із постановою позивач не погоджується та вважає її протиправною, оскільки в останній зазначено, що штраф накладено за ненарахування та невиплату у підвищеному розмірі заробітну плату працівнику Остерського ВУЖКГ ОСОБА_1 у вересні 2018 року за 1 годину за роботу в нічний час. Однак, в штаті Остерського ВУЖКГ такого працівника як ОСОБА_1 не було у вересні 2018 року..

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну, а рішення суду без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 13.12.2018 до Управління Держпраці в Чернігівській області надійшло колективне звернення працівників Остерського ВУЖКГ щодо порушення підприємством законодавства про оплату праці.

03.01.2019 заступником начальника управління Держпраці в Чернігівській області видано наказ № 3 Про проведення інспекційного відвідування Остерського ВУЖКГ.

На підставі вказаного наказу видано направлення від 03.01.2019 на проведення інспекційного відвідування Остерського ВУЖКГ в період з 09 по 10 січня 2019 року.

Управління Держпраці в Чернігівській області 09.01.2019 розпочато проведення інспекційного відвідування Остерського ВУЖКГ, яке 10.01.2019 було призупинено до 21.01.2019 та складений акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 10.01.2019 № 25-10-013/0004 та вимогу про надання документів від 10.01.2019 № 25-10-0013/0004.

21.01.2019 для огляду були надані витребовувані документи та за результатами контрольного заходу прийнято акт перевірки від 21.01.2019 № 25-10-013/0039, яким, зокрема, встановлено, що відповідно до табелю обліку робочого часу за вересень 2018 року ОСОБА_1 в нічний час відпрацьовано 16 годин, в той час як оплата за роботу в нічний час, відповідно до книги нарахування заробітної плати у вересні 2018 року нарахована за 15 годин в сумі 94,45 грн, тобто оплата за 1 годину роботи у нічний час ОСОБА_1 у підвищеному розмірі за вересень 2018 року не нарахована та не здійснена.

Розглянувши акт інспекційного відвідування від 21.01.2019, першим заступником начальника Управління Держпраці в Чернігівській області 29.01.2019 прийнято рішення № 18 щодо розгляду справи про накладення штрафу, розгляд якої призначено на 12.02.2019 о 11:10 год., про що було направлено повідомлення начальнику Остерського ВУЖКГ 29.01.2019 № 10-04/584.

28.01.2019 начальником Остерського ВУЖКГ направлено лист до відповідача, в якому повідомлено, що порушення законодавства про оплату праці щодо невиплати за 1 годину роботи ОСОБА_1 в нічний час в підвищеному розмірі виникло не з вини Остерського ВУЖКГ , а через комп`ютерний збій у програмному забезпеченні зарплата «Таіс». В зв`язку з цим позивач в листі просив прийняти до уваги даний факт під час розгляду матеріалів для винесення штрафних санкцій.

12.02.2019 першим заступником начальника Управління Держпраці в Чернігівській області прийнято постанову про накладення на Остерське ВУЖКГ штрафу в сумі 41730 грн за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а саме: не нарахування та невиплата у підвищеному розмірі заробітної плати працівнику ОСОБА_1 у вересні 2018 року за 1 годину роботи в нічний час.

Вказана постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів перед судом правомірність своїх дій та рішень, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою ст. 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 із змінами (далі - Порядок № 509).

Згідно частини 4 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок від 26.04.2017 № 295).

Згідно п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Як випливає з матеріалів справи, інспекційне відвідування позивача здійснювалося з відома та в присутності начальника Остерського ВУЖКГ, яка підписала акт інспекційного відвідування без будь-яких зауважень до підстав проведення перевірки, відображення її результатів та його складення.

Також позивачем не надано до суду доказів на підтвердження подання відповідачу зауважень до акту інспекційного відвідування протягом трьох робочих днів з дати підписання акта.

У відповідності до вимог частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи), визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі- Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. (пункти 3, 4 Порядку № 509).

Пунктом 6 Порядку № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР(далі - Закон № 108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Поняття мінімальних державних гарантій в оплаті праці міститься у статті 12 Закону № 108/95-ВР, частиною першою якої передбачено, що норми оплати праці (зокрема, за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час тощо) і гарантії для працівників (зокрема, оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків тощо) встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правильність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Остерського виробничого управління житлово - комунального господарства - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова