Справа № 320/1374/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1374/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Чаку Є.В.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року

у справі № 320/1374/19 (розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області"

про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" (надалі - ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Київській області"), в якому просив:

- визнати дії Військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області" протиправними щодо винесення постанови №86 від 16.11.2018 з причинним зв`язком "захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС" через прийняття протоколу №86 від 16.11.2018 р.;

- визнати протокол №86 та постанову №86 від 16.11.2018 р. Військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області" протиправними;

- скасувати протокол №86 від 16.11.2018 р. засідання Військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області", на підставі якого приймалася постанова №86 від 16.11.2018 щодо позивача;

- скасувати постанову №86 від 16.11.2018 р. Військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області" з причинним зв`язком "захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС", якою відмінено постанову №158/ЗВ від 10.03.2016 р. з причинним зв`язком захворювання "захворювання пов`язане із захистом Батьківщини" щодо позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 23.06.2015 р. йому встановлено 2 групу інвалідності, з причиною інвалідності - "захворювання пов`язано з проходженням служби в ОВС". У подальшому, за його заявою, постановою від 10.03.2016 №158/3В комісією прийнято рішення про зміну причинного зв`язку захворювання на - "захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини".

Проте, в подальшому, неправомірним рішенням відповідача від 16.11.2018 р. № 86 скасовано постанову від 10.03.2016 р. №158/3В та залишино чинним причинний зв`язок захворювання - "захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС". Зокрема, позивачем вказується, що спірну постанову ухвалено ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Київській області" поза межами повноважень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем відзивів (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представником позивача підтримано вимоги та доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечив. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності із встановленою 2 групою інваліда війни довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30.12.2015 року.

Відповідно до витягу з наказу від 01.09.2014 р. №108, позивач, обіймаючи посаду інспектора з технічного нагляду відділення ДАІ з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району, у період з 03.08.2014 р. по 01.09.2014 р. перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, що залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових завдань.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 25.04.2016 р. позивач являється інвалідом ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно свідоцтва про хворобу від 23.06.2015 р. №86-зВ, Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Київській області позивачу встановлено причинний зв`язок захворювання: "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС" (стор. 12).

У відповідності до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною серії АВ №0198210, комісією встановлено, що при повторному огляді 01.12.2015 р., ОСОБА_1 , встановлено довічно другу групу інвалідності з причиною інвалідності: "захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини" (стор. 19).

Постановою ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Київській області" від 10.03.2016 р. №158/Зв, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 постановлено внести зміни до п. 12 вищевказаного Свідоцтва про хворобу в частині зв`язку захворювання, а саме, змінено у відповідності до п. 1.78.6 Наказу №85 від 06.02.2001 р. МВС України на: "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини". Зв`язок захворювання в п. 12 Свідоцтва про хворобу від 23.06.2015 №86/ЗВ відмінено (стор. 13).

В подальшому, Постановою ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Київській області №86 від 16.11.2018 р., за результатами розгляду документів позивача щодо правильності встановлення зв`язку захворювання з захистом Батьківщини в постанові від 10.03.2016 р. №158/ЗВ - скасовано постанову, залишивши чинним причинний зв`язок захворювання, встановлений в свідоцтві про хворобу від 23.06.2015 №86/ЗВ: "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС" (стор. 14).

Позивач вважає, що спірне рішення ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Київській області" є протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" прийнято в рамках повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови позовних вимог з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

В період з 2001 по 2017 роки, проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, визначалось Порядком, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 22.02.2001 № 165/5356 (надалі - Порядок).

Організація діяльності медичних (військово-лікарських) комісій МВС щодо проведення лікарської та військово-лікарської експертизи унормована Положенням, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 №285 (надалі - Положення №285).

Приписами пункту 2 Розділу I Положення №285 визначено, що медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) - це спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Розділу I Положення №285 основним завданням ВЛК є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового й начальницького складу).

ВЛК відповідно до покладених на них завдань проводять військово-лікарську експертизу кандидатам на військову службу за контрактом, у військовому резерві, до вступу у ВВНЗ, військовослужбовцям НГУ, колишнім військовослужбовцям, колишнім особам рядового й начальницького складу (підпункт 2 пункту 4 Положення Розділу I №285).

Вимогами пункту 5 Положення №285 встановлено, що ВЛК у своїй роботі керуються чинним законодавством України, цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань військово-лікарської експертизи.

Так, при здійсненні військово-лікарської експертизи щодо військовослужбовців, резервістів, кандидатів на військову службу за контрактом, кандидатів до вступу до ВВНЗ ВЛК керуються Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення про ВЛЕ у ЗС України).

Постанови ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) приймаються згідно з вимогами відповідних розділів цього Положення та Положенням про ВЛЕ у ЗС України.

Постанови щодо ступеня придатності до служби колишніх поліцейських, колишніх військовослужбовців, осіб рядового й начальницького складу, причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень) приймаються ВЛК відповідно до цього Положення, законодавства чинного на момент звільнення зазначених осіб зі служби.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач був дільничним інспектором міліції відділу дільничних інспекторів міліції міста Біла Церква та Білоцерківського району відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за статтею 64 «б» (через хворобу) на підставі рапорту позивача від 06.07.2015 р., свідоцтва про хворобу від 23.06.2015 р. №86-ЗВ.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент звільнення позивача зі служби проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, визначалось Порядком, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 №85 (в редакції від 06.07.2015) (надалі - Порядок №85).

Відповідно до пункту 1.53 Порядку №85 постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) у колишніх осіб рядового й начальницького складу і колишніх військовослужбовців, пов`язаного із захистом Батьківщини, проходженням служби в органах внутрішніх справ (проходженням військової служби), виноситься на основі цього Порядку та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, інших нормативно-правових актів МВС щодо цього питання.

Згідно з пунктом 1.78.6 Порядку №85 постанова ВЛК про причинний зв`язок виноситься у формулюванні: "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах і установах, що входили до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, в період служби у військових частинах і установах, які входили до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні виноситься щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, вказаних у пункті 1.85.1 цього Порядку.

Зазначена постанова виноситься також при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії.

Тобто, формулювання "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" зазначається комісією у разі, якщо захворювання виникло до або в період служби у військовий частинах і установах, що входили до складу діючої армії.

Колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду справи відсутній перелік бойових дій, щодо участі в яких застосовується формулювання, передбачене пунктом 1.78.6 Порядку №85, а пункт 1.85.1 у Порядку №85 відсутній.

Частиною 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З аналізу вказаної норми права вбачається, що аналогія закону і аналогія права є способами подолання прогалин у праві. Прогалина у праві має місце, коли певні суспільні відносини, які належать до сфери правового регулювання, або не врегульовані взагалі, або врегульовані неповно, зокрема, не врегульовані правом, конкретних правових норм, що регулюють подібні відносини. При цьому суд може допустити застосування аналогії закону, якщо процесуальні відносини не врегульовані законом; є законодавство, що регулює подібні відносини; подібне законодавство не суперечить сутності відносин, до яких застосовується аналогія.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.12.2009 р. №14 зазначив, що у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що до правовідносин стосовно встановлення причинного зв`язку захворювання "захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" підлягають застосуванню приписи Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (надалі - Положення №402).

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 21.5 Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються у формулюванні: "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Підпунктом "а" пункту 21.5 Положення №402 передбачено, що "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у період з 03.08.2014 р. по 01.09.2014 р. останній перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, як інспектор з технічного нагляду відділення ДАІ з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району.

Відтак, позивач брав участь у здійсненні антитерористичної операції у складі правоохоронного органу спеціального призначення, однак не у складі діючої армії.

Беручи до уваги наведене колегія суддів звертає увагу, що позивач належить до переліку осіб, для встановлення причинного зв`язку захворювання яким застосовується формулювання "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини".

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачеві правомірно встановлено постановою від 23.06.2015 №86/Зв причинний зв`язок "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", відтак у Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" були відсутні підстави для скасування зазначеної постанови та відповідно для прийняття нової постанови №86 від 16.11.2018 р. з причинним зв`язком захворювання позивача "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС".

Посилання суду першої інстанції на те, що у чинній редакції Положення №285 відсутнє формулювання "Захворювання, Так, пов`язане із захистом Батьківщини" колегія суддів відхиляє, оскільки причинний зв`язок захворювання встановлюється відповідно до законодавства, чинного на момент звільнення осіб зі служби, яким зазначене формулювання, у даному випадку Порядком №85 та Положенням №402, було передбачене.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 18 Розділу VIII Положення №285 звільнені зі служби поліцейські, яким постановою ВЛК встановлено причинний зв`язок захворювань відповідно до Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 №85, мають право на внесення змін до зазначених постанов згідно з цим Положенням.

Тобто, право змінити формулювання причинного зв`язку захворювання, встановлене відповідно до Порядку №85 на ті, що зазначенні у Положенні №285, передбачене лише для звільнених зі служби поліцейських.

Разом з тим, підставою для прийняття спірної постанови слугувало те, що п. 1.78.6 Порядку застосовується виключно для військовослужбовців внутрішніх військ МВС, про що зазначено в рішенні суду першої інстанції, проте колегія суддів зазначає, що припис даного пункту не містить даного формулювання, а отже постанова №86 від 16.11.2018 р. прийнята з порушенням норм матеріального права та вимог чинного законодавства.

З аналізу матеріалів справи та норм права суд приходить до висновку, що, позовні вимоги в частині визнання дій Військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області" протиправними щодо винесення постанови №86 від 16.11.2018 з причинним зв`язком "захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС" через прийняття протоколу №86 від 16.11.2018 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови №86 від 16.11.2018 р. є похідними від вимоги про визнання протиправними дій щодо прийняття постанови №86 від 16.11.2018 р., а тому також підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування протоколу №86 від 16.11.2018 р. засідання Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області", на підставі якого приймалася постанова №86 від 16.11.2018 р. щодо ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, під рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень розуміють таке владне рішення, дію чи бездіяльність, які спрямовані на врегулювання тих чи інших суспільних відносин у публічно-правовій сфері, мають обов`язковий характер і породжують певні правові наслідки.

Колегія суддів зазначає, що акт, протокол, якими оформлені результати перевірки суб`єкта господарювання або зафіксовані виявлені порушення не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актами застосування норм права, такий акт/протокол не встановлює конкретних приписів, звернених до окремої особи.

Акт перевірки, протокол про виявлене правопорушення є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта/протоколу (у тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта/протоколу.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом скасування протоколу не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга Головного управління ДФС у Київській області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог по вищевказаним обставинам з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасувати в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" протиправними щодо винесення постанови №86 від 16.11.2018 р. та скасування постанову №86 від 16.11.2018 р. Військово-лікарської комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області".

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" протиправними щодо винесення постанови №86 від 16.11.2018.

Скасувати постанову №86 від 16.11.2018 Військово-лікарської комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" з причинним зв`язком "захворювання пов`язано із проходженням служби в ОВС", якою відмінено постанову №158/Зв від 10.03.2016 з причинним зв`язком захворювання "захворювання пов`язане із захистом Батьківщини" щодо позивача.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2019 року