Справа № 480/1934/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2019 р. Справа № 480/1934/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Овчиннікової Р.О.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
30 травня 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, який він та його представник підтримали в судовому засіданні, мотивуючи вимоги тим, що 26.10.2018 року звернувся до Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 05.11.2018 року йому було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, зокрема, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи позивача у колгоспі імені 22 з`їзду КПРС з 04.10.1979 по 20.01.1996, що знаходився у Бахчисарайському районі Кримської області. Свою відмову обґрунтував неможливістю прийняти архівні довідки адміністрації Бахчисарайського району Республіки Крим від 15.04.2018, оскільки вони видані незаконною установою, яка діє на тимчасово окупованій території.
Позивач вважає відмову Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як правонаступника Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, прийняти рішення прийняти рішення про призначення йому пенсії за віком, зарахувавши період роботи у колгоспі з 04.10.1979 по 20.01.1996 до страхового стажу, зазначивши, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Також можливо додатково здійснити підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на підставі показань не менше двох свідків, однак, відповідач відмовився врахувати показання свідків.
01.07.2019 відповідача у справі Конотопське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області замінено на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив, зазначив, що у трудовій книжці позивача записи за спірний період внесені з порушенням п.6 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, а саме відсутні підписи та печатки у записах про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактичну тривалість робочого часу. У такому випадку трудовий стаж може бути підтверджений на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначаються тимчасово окупованою територією. Частинами 1,2,3 ст. 9 цього Закону встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
За таких обставин управління не має правових підстав враховувати архівні довідки, видані архівним відділом адміністрації Бахчисарайського району від 15.05.2018 року, для підтвердження стажу роботи позивача в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС. Відповідно на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії трудовий стаж склав 16 років 11 місяців 27 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач 26.10.2018 року звернувся до Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 05.11.2018 року йому було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, зокрема, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи позивача у колгоспі імені 22 з`їзду КПРС з 04.10.1979 по 20.01.1996, що знаходився у Бахчисарайському районі Кримської області ( а.с.11).
Суд вважає відмову Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у призначенні позивачу пенсії протиправною, з огляду на таке.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх на відповідність критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме чи прийняті ( вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Констиутцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії); безсторонньо ( неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1,2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулює Закон України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року . Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ст.9 Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком передбачені розділом IІІ Закону, зокрема, відповідно до абзацу другого частини 1 статті 26 Закону, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.93 (далі - Порядок N 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку N 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 6 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 передбачено, що всі записи в трудовій книжці завіряються у всіх розділах роботи за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або уповноваженою особою правління колгоспу та печаткою.
Із трудової книжки позивача із розділу «Членство в колгоспі» вбачається, що 04.10.1979 він прийнятий в члени колгоспу імені 22 з`їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області, який в 1994 році перейменовано в колективне підприємство агрофірму «Крим». 20.04.1996 позивач вибув із членів агрофірми (а.с.69). Із розділу «Відомості про роботу» вбачається, що увесь період позивач працював на посаді тракториста ( а.с.70). У розділі «Трудова участь у громадському господарстві» відображені прийнятий мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактичне його виконання, однак ці записи окремо не засвідчені підписом уповноваженої посадової особи та печаткою ( а.с.76-77).
На підтвердження цих даних позивачем надані архівні довідки, видані архівним відділом адміністрації Бахчисарайського району від 15.05.2018 року ( а.с.55-56, 57, 58).
Суд вважає, що ці довідки мали бути враховані відповідачем при обчисленні страхового стажу позивача через те, що невизнання їх веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадянина, оскільки захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємство, не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17.
Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що з 1975 року і до 1987 та 1989 року відповідно були членами вказаного колективного господарства, в 1979 року в члени колгоспу був прийнятий позивач, увесь час працював трактористом. А записи в трудовій книжці свідка ОСОБА_3 ( а.с.64-67) місять інформацію про встановлений мінімум трудоднів у колгоспі.
За таких обставин, суд вважає, що період роботи ОСОБА_1 в колгоспі імені 22 з`їзду КПРС , а потім в колективному господарстві агрофірмі «Крим» з 04.10.1979 по 20.01.1996, що знаходився у с. Віліно Бахчисарайському районі Кримської області повинні бути зараховані до стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії за віком.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною відмову Конотопського об"єднаного управління Пенсійного фонду України у Сумській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов"язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з дня звернення із заявою 26.10.2018, зарахувавши до страхового стажу період роботи у колгоспі імені 22 з"їзду КПРС Бахчисарайського району Кримської області з 04.10.1979 по 20.01.1996.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 07 жовтня 2019 року.

Суддя Л.М. Опімах