Справа № 824/382/19-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/382/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір Віталіна Олександрівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

16 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (прийняте у м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 05.04.2019 звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Чернівецькій області, оформлену листом від 21.02.2019 №1726/24-13-56-07, якою йому відмовлено у задоволенні звернення від 06.02.2019 в частині припинення нарахування заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за провадження незалежної професійної (адвокатської) діяльності до моменту її поновлення згідно п.1 ч.47 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та скасування заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску за провадження незалежної професійної (адвокатської) діяльності за увесь період її зупинення починаючи з 08.08.2016;

- зобов`язати повторно розглянути звернення від 06.02.2019 з урахуванням висновків суду у даній справі;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Головного управління ДФС у Чернівецькій області, оформлену листом від 21.02.2019 №1726/24-13-56-07, якою відмовлено у задоволенні звернення ОСОБА_1 від 06.02.2019р. в частині припинення нарахування заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за провадження незалежної професійної (адвокатської) діяльності до моменту її поновлення згідно п.1 ч.47 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та скасування заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску за провадження незалежної професійної (адвокатської) діяльності за увесь період її зупинення починаючи з 08.08.2016.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Чернівецькій області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 06.02.2019 з урахуванням висновків суду в даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДФС у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 768 грн. 40коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що жодної заборгованості за 2019 рік на момент звернення позивача з листом та надання йому відповіді не існувало. 19.04.2019 контролюючим органом було проведено нарахування єдиного внеску за І квартал 2019 року у розмірі мінімального страхового внеску. Також вказує, що із заявою про скасування заборгованості за 2019 рік після її виникнення позивач не звертався. Оскаржуваним листом відповідач надав відповідь дотримуючись порядку розгляду звернення громадян та діяв в межах наданих повноважень.

Крім того, вказує, що припинити нарахування єдиного внеску без зняття з обліку платника єдиного внеску неможливо, оскільки всі нарахування здійснюються автоматизовано інформаційними системами, які не передбачають технічної можливості "вимкнути" таке нарахування без звернення особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, із відповідною заявою про зняття його з обліку.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що право позивача на зайняття адвокатською діяльністю не було припинено, а отже відповідних законних підстав для звернення до відповідача з заявою про зняття з обліку у позивача немає. При цьому, в даному випадку відповідач помилково ототожнює зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю з її припиненням. Відтак, у наданій позивачу відповіді відповідачем не надано обґрунтованого пояснення щодо наявності законних підстав для звернення позивача із заявою про зняття з обліку для припинення подальшого нарахування страхових внесків.

Стосовно доводів апелянта про те, що припинити нарахування єдиного внеску без зняття з обліку платника єдиного внеску неможливо позивач вказує, що така позиція відповідача є необґрунтованою, спрямованою на уникнення виконання своїх обов`язків, що порушує права позивача, як платника податків.

15.10.2019 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

30.01.2015 на підставі рішення Ради адвокатів Чернівецької області №51/3 від 30.01.2015 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000028.

З 02.04.2015 позивач знаходиться на обліку в Чернівецький ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

08.08.2016 на підставі поданої заяви, рішенням Ради адвокатів Чернівецької області згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України №000925 від 04.04.2019.

З 11.08.2016 позивач працює в Головному управлінні Національної поліції в Чернівецькій області на посаді спеціаліста сектору правового забезпечення, що підтверджується довідкою виданою ГУНП в Чернівецькій області від 22.03.2019.

Згідно інформації ГУ ДФС в Чернівецькій області №3356/ФОП/24/13/56/07 від 27.12.2018 станом на 27.12.2018 у позивача наявна заборгованість із сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54грн.

15.01.2019 позивач направив відповідачу звернення-запит, у якому просив надати йому роз`яснення з приводу початку (дати) нарахування заборгованості та з приводу наявності рішень, на підставі яких нараховувалась заборгованість.

30.01.2019 у листі-відповіді на запит позивача відповідач зазначив, що позивач заяву про зняття його з обліку не подав. У зв`язку з цим йому як самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність та перебуває на податковому обліку в інтегрованій картці платника податків проведено нарахування єдиного внеску. Станом на 30.01.2019 заборгованість платника по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 18276,72 грн. Також позивачу повідомлено, що станом на 30.01.2019 відповідачем не приймалось рішень щодо застосування до нього штрафних санкцій.

06.02.2019 позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив припинити нарахування ЄСВ та скасувати наявну заборгованість, обґрунтовуючи це тим, що з 08.08.2016, тобто до періоду початку нарахування такої заборгованості, його адвокатська діяльність була зупинена, а з 11.08.2016 по теперішній час позивач працює в ГУНП в Чернівецькій області.

21.02.2019 у відповіді, оформленій листом відповідач зазначив, що відповідно до положень ПК України особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність знімаються з обліку після припинення такої діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність. Також відповідач вказав, що оскільки заява про припинення діяльності від позивача до Чернівецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області не надходила, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування буде нараховуватись до моменту зняття з обліку, в терміни, передбачені ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

У названому вище листі відповідачем також повідомлено, що податковий орган вжив заходів по приведенню інтегрованої картки позивача у відповідність до наданих ним документів щодо припинення його діяльності та скасовано заборгованість зі сплати ЄСВ за період з 2017-2018рр.

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні його звернення від 06.02.2019 у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що з 08.08.2016 позивач не мав усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи, при цьому, враховуючи відсутність підстав для нарахування позивачу ЄСВ з моменту зупинення його професійної діяльності в цілому до моменту її поновлення, відмова відповідача у скасуванні заборгованості з ЄСВ за 2019 рік, оформлена листом від 21.02.2019 не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Зокрема, пунктом 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять, у тому числі адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Відповідно до ст.13 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012р. № 5076-VI" (далі - Закон №5076-VI), адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Положенням п.1 ч.3 ст.31 Закону №5076-VI встановлено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями ст.32 Закону №5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно вимог частин 5 та 6 ст.31 Закону №5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст.17 Закону № 5076-VI).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розмежовує зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 05.11.2018 у справі №820/1538/17, від 28.03.2019 у справі № 820/6324/17 .

З витягу з Єдиного реєстру адвокатів України видно, що право позивача на заняття адвокатською діяльністю зупинено за п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076-VI з 08.08.2016 на підставі заяви позивача. Про прийняття вказаного рішення позивач повідомив відповідача у зверненні від 06.02.2019.

Таким чином, судом першої інстанції вірно вказано, що з 08.08.2016 позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував дохід від такої діяльності, про що відповідач був проінформований, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи, у розумінні законодавства про зайнятість населення.

При цьому, з 08.08.2016 по даний час позивач працює в Головному управлінні Національної поліції в Чернівецькій області на посаді спеціаліста сектору правового забезпечення, тобто єдиний внесок за нього сплачується вказаним роботодавцем, а тому, позивач не має обов`язку сплачувати єдиний внесок як самозайнята особа, яка здійснює незалежну професійну (адвокатську) діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.15 Закону №393/96-ВР , органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч. 1).

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч.4).

Статтею 19 Закону №393/96-ВР вказано, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Отже, з наведеного слідує, що відповідь надана відповідачем на звернення позивача, оформлена листом від 21.02.2019 в розумінні Закону №393/96-ВР є рішенням, яким відмовлено у задоволенні вимог (звернення) позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді звернення ОСОБА_1 відповідачем за наслідком наданих останнім документів приведено у відповідність інтегровану картку платника за 2017-2018 роки, тобто фактично скасовано заборгованість позивача з ЄСВ за указаний період.

Проте, відповідачем відмовлено у задоволенні вимоги позивача про скасування заборгованість зі сплати ЄСВ за 2019 рік.

У відповіді на звернення не надано вмотивованого пояснення підстав не скасування заборгованості за 2019 рік, що свідчить про безпідставність залишення в силі заборгованість за 2019 рік.

Отже, враховуючи відсутність підстав для нарахування позивачу ЄСВ з моменту зупинення його професійної діяльності в цілому до моменту її поновлення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова відповідача у скасуванні заборгованості з ЄСВ за 2019 рік, оформлена листом від 21.02.2019 не відповідає вимогам чинного законодавства та є протиправною.

Разом з тим, суд відхиляє доводи апелянта про те, що на момент звернення позивача з листом до контролюючого органу та надання йому відповіді у позивача була відсутня заборгованості за 2019 рік, а нарахування єдиного внеску за І квартал 2019 року у розмірі мінімального страхового внеску відповідачем проведено лише 19.04.2019 оскільки, що такі твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема, листом ГУ ДФС в Чернівецькій області №3356/ФОП/24/13/56/07 від 27.12.2018 та листом від 30.01.2019, в яких вказано про заборгованість позивача із сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 27.12.2018 у розмірі 15819,54 грн., станом на 30.01.2019 заборгованість становить 18276,72 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови відповідача, оформленої листом від 21.02.2019 №1726/24-13-56-07 та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 06.02.2019 з урахуванням висновків суду в даній справі.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.