Справа № 640/8582/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8582/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.

суддів Степанюка А.Г.

Кузьменка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.12.2018 року №126 про відмову у допуску до складення кваліфікаційного іспиту позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва із заявою №1079 про допуск його до складення кваліфікаційного іспиту. До заяви позивачем було додано: письмову згоду на обробку персональних даних; нотаріально посвідчену копію диплома про вишу юридичну освіту; документ, що підтверджує стаж роботи в галузі права (договір з останнього місця роботи, копію трудової книжки); копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; медичну довідку форми 122-/0; документ встановленої форми компетентного органу про відсутність судимості; довідку про підтвердження того, що за останні два роки, які передували зверненню позивач не складав кваліфікаційного іспиту; фото 3x4.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.12.2018 року №126 позивачу відмовлено у допуску до складання кваліфікаційного іспиту. Підставою для відмови стали наступні порушення, а саме: непідтвердження місця проживання Заявника у місті Києві та непідтвердження стажу у галузі права.

Вважаючи вищезазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №5076-VI адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених вказаним Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №5076-VI, особа, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 вказаного закону має право звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту та перелік документів, що додаються до заяви, затверджуються Радою адвокатів України.

Частина друга цієї статті визначає, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури перевіряє відповідність особи вимогам, установленим частинами першою та другою статті 6 цього Закону. З метою перевірки повноти та достовірності відомостей, повідомлених особою, яка виявила бажання стати адвокатом, і за наявності письмової згоди такої особи, кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, кваліфікаційна палата або визначений нею член палати можуть звертатися із запитами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, що зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати необхідну інформацію.

Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту, порядок складення кваліфікаційного іспиту та методика оцінювання результатів складення кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні розроблено та затверджено рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2013 року за № 270 (далі - Порядок №270) на виконання положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Даний Порядок визначає перелік документів, що подаються особами, які виявили бажання складати кваліфікаційний іспит для набуття права на заняття адвокатською діяльністю, правила допуску до складення кваліфікаційного іспиту, складення кваліфікаційного іспиту, оцінювання результатів кваліфікаційного іспиту та прийняття рішення за результатами складення кваліфікаційного іспиту регіональними кваліфікаційно-дисциплінарними комісіями адвокатури.

Відповідно до пункту 1 Розділу 2 Порядку №270, особа, яка виявила бажання набути статус адвоката (далі Заявник), звертається до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. До заяви додається письмова згода Заявника на обробку персональних даних, проведення перевірки повноти та достовірності повідомлених ним відомостей та зобов`язання про надання необхідних для перевірки документів на запит КДКА.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", відповідно до Конституції України, регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорта позивача, його місцем проживання зазначено: АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження проживання у місті Києві позивачем було надано відповідачу копію договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 27.11.2014 року, за яким позивач передав у дар (у власність) ОСОБА_2 (його мати) безоплатно квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.А. за №3012.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.11.2014 року власником зазначеної кватири зазначено ОСОБА_2 .

Також позивачем подано копію довіреності від 27.11.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.О., відповідно до якої ОСОБА_2 - власник квартири АДРЕСА_2 уповноважує ОСОБА_1 та ОСОБА_3 представляти її інтереси в будь-яких установах, органах (в тому числі нотаріату), організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в тому числі в бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та в інших компетентних органах з питань, які будуть стосуватися розпорядження (а при необхідності продажу, здачі в оренду, передачі в іпотеку, укласти та підписати попередній договір або договір про наміри), належною їй на праві власності квартири під АДРЕСА_2 .

Виходячи з обсягу повноважень, які передала ОСОБА_2 на вчинення дій щодо вказаної вище квартири, не вбачається надання права ОСОБА_1 користування вказаною квартирою.

За приписами статті 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Водночас, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.402 ЦК України).

Суд зазначає, що позивачем не було подано до відповідача, або до суду доказів щодо надання ОСОБА_2 йому права користування (проживання) квартирою під АДРЕСА_2 , зокрема договору, заповіту чи рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не дотримано вимог частини першої статті 8 Закону №5076-VI, а також пункту 1 Розділу 2 Порядку №270, а відтак, позивачем не додержано вимог для звернення із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва.

Щодо позовних вимог в частині оскарження відмови у допуску до складання кваліфікаційного іспиту з підстави непідтвердження стажу позивача у галузі права, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 6 Закону №5076-VI передбачено, окрім іншого, що адвокатом може бути фізична особа, яка має стаж роботи в галузі права не менше двох років.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Розділу 2 Порядку №270, одночасно із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту Заявник надає наступні документи: документ (документи) про підтвердження наявності у Заявника стажу роботи в галузі права не менше, ніж два роки (оригінал та нотаріально чи за місцем роботи посвідчену копію). Документами, що підтверджують стаж помічника адвоката є: трудовий договір з адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням), довідка (довідки) з компетентного органу (органів) про суму сплаченого єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб за час роботи на посаді помічника адвоката.

Відповідно до пункту 6 розділу 2 Порядку №270, до стажу роботи в галузі права слід зараховувати роботу на посадах: 1) судді, прокурора, слідчого, нотаріуса; 2) помічника адвоката, помічника судді або нотаріуса; 3) юриста, юрисконсульта, головного юрисконсульта, начальника юридичного відділу; 4) роботу на посадах в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організацій всіх форм власності, якщо такі посади за кваліфікаційними вимогами потребують наявності виключно повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність; 5) науково-педагогічних або наукових працівників, що здійснюють навчання, виховання та професійну підготовку в професійно-технічних, вищих, або післядипломних навчальних закладах, якщо такі посади вимагають наявності повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність; 6) працівників науково-дослідних установ, якщо такі посади вимагають наявності повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність; 7) на інших посадах, які відповідно до закону вимагають наявності повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність.

При виникненні складнощів з віднесенням посади особи до роботи в галузі права слід виходити з кваліфікаційних вимог посадової інструкції Заявника, а також загальних відомостей Класифікатору професій ДК 003:2010.

На підтвердження стажу у галузі права позивач подав відповідачу нотаріально засвідчену копію трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Згідно трудової книжки, він займав наступні посади: 2008-2012 роки - заступник начальника експертно-методичного відділу Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України; 2012-2014 роки - завідувач відділу підготовки конституційних подань Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 2012-2018 роки - заступник начальника Управління дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Як встановлено судом першої інстанції, з метою підтвердження стажу у галузі права, оскільки з трудової книжки не можливо встановити приналежність займаних посад до галузі права, в розумінні саме пункту 6 розділу 2 Порядку №270, співробітник відповідача просив в телефонному режимі позивача надати належним чином завірені копії посадових інструкцій.

Позивач вказаних документів не надав, чим позбавив Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури м. Києва можливості перевірити наявність у нього відповідного стажу у галузі права та допустити до складення іспиту.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Порядку №270, з метою перевірки повноти та достовірності відомостей, повідомлених особою, яка виявила бажання здійснювати адвокатську діяльність, і за наявності письмової згоди такої особи КДКА, кваліфікаційна палата або визначений нею член палати можуть звертатися із запитами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, що зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати необхідну інформацію; Відмова в наданні інформації на такий запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем під час подання заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту не було надано усіх необхідних документів або інформації, що підтверджує його стаж у галузі права, письмової згоди позивача на перевірку повноти та достовірності відомостей до відповідача не надходило, у зв`язку з чим відповідачем правомірно відмовлено у допуску до складення кваліфікаційного іспиту.

Згідно з п.п. 2, 3, 6, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на викладені норми права та їх аналіз у сукупності і взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.12.2018 року №126 про відмову позивачу в допуску до складення кваліфікаційного іспиту - відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Г. Степанюк

В.В. Кузьменко