Справа № 260/513/19
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2019 року м. Ужгород№ 260/513/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

представника позивача - Йосипчук О.В. ,

представника відповідача - Мельніченко Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 10 жовтня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Іванчулинця Д.В. у відрядженні з 16.10.2019 року по 18.10.2019 року рішення в повному обсязі складено та підписано 21 жовтня 2019 року.

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просить: 1) визнати дії голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка М.В. по ненаданню ОСОБА_2 , як начальнику Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області та інваліду війни ІІ групи, щорічної відпустки без збереження заробітної плати згідно заяв від 19.03.2019 року та 21.03.2019 року протиправними.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 11 липня 2019 року призначено судове засідання з повідомленням сторін по розгляду даної адміністративної справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що до 29.03.2019 року позивач працював на посаді начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області та являвся державним службовцем. Також позивач є інвалідом війни II групи. Внаслідок погіршення стану здоров`я позивача та у зв`язку з необхідністю лікування, останнім на ім`я голови Державної служби з безпеки на транспорті Ноняка М.В. було надіслано кур`єрською доставкою «Експрес пошта» заяви про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати як інваліду війни II групи з 25.03.2019 року строком на 40 календарних днів, з посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Однак, зазначає, що незважаючи на таку вимогу Закону, головою Державної служби з безпеки на транспорті заява позивача про надання відпустки була проігнорована.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що на момент написання заяв позивач перебував на лікарняному. Зазначає, що допомога з тимчасової непрацездатності працівнику, за час його хвороби, яка припала на період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, не надається. Таким чином, звертає увагу, що відпустка без збереження заробітної плати позивачу не була надана з підстав перебування останнього на лікарняному та з метою недопущення позбавлення позивача матеріальних ресурсів, що є виключним правом суб`єкта призначення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач до 29.03.2019 року працював на посаді начальника Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області та являвся державним службовцем.

Також позивач є інвалідом війни II групи, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням серія НОМЕР_2 від 06.03.2015 року.

Внаслідок погіршення стану здоров`я позивача та у зв`язку з необхідністю лікування, 19.03.2019 року останнім на ім`я голови Державної служби з безпеки на транспорті Ноняка М .В. було надіслано кур`єрською доставкою «Експрес пошта» заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати як інваліду війни II групи з 25.03.2019 року строком на 40 календарних днів, з посиланням на п. 7 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки».

21.03.2019 року, у зв`язку з відсутністю відповіді з боку відповідача, позивачем було повторно відправлено аналогічну заяву про надання відпустки. Однак, відповіді на вказану заяву від відповідача позивач не отримав.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про відпустки" встановлено державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Право на відпустку мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до п. 7 ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку особам з інвалідністю I та II груп - тривалістю до 60 календарних днів щорічно.

Так, судом встановлено, що позивачем 19.03.2019 року на ім`я голови Державної служби України з безпеки на транспорті було надіслано заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати як інваліду ІІ групи з 25.03.2019 року строком на 40 календарних днів, з посилання на п. 7 ст. 25 Закону України «Про відпустки».

21 березня 2019 року, у зв`язку з неотриманням відповіді від відповідача, позивачем було повторно надіслано зазначену вище заяву, яка отримана відповідачем 25 березня 2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції про відправлення.

Суд зазначає, що твердження відповідача про ненадання позивачу відпустки без збереження заробітної плати як інваліду ІІ групи з підстав перебування останнього на лікарняному та з метою недопущення позбавлення позивача матеріальних ресурсів є необґрунтованими, оскільки ст. 25 Закону України «Про відпустки» чітко визначено підстави надання відпусток в обов`язковому порядку, зокрема інвалідам ІІ групи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування позивача на лікарняному.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмолено у наданні позиву відпустки без збереження заробітної плати строком на 40 календарних днів як інваліду ІІ групи, оскільки останній виявив бажання про отримання такої відпустки, яка надається в обов`язковому порядку в силу зазначених вище вимог Закону України «Про відпустки» та мав виключене право на її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) про визнання дій протиправними - задовольнити.

2. Визнати дії голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка М.В. по ненаданню позивачу, як начальнику Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області ОСОБА_2 та інваліду війни ІІ групи, щорічної відпустки без збереження заробітної плати згідно заяв від 19.03.2019 року та 21.03.2019 року протиправними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець