Справа № 480/924/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 480/924/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2019, (головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, повний текст складено 15.07.19) по справі № 480/924/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (після реорганізації) (далі - відповідач), в якому просить суд про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №03 від 19.12.2018 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 43 846,25 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 по справі №480/924/19 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування позовних вимог посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, а також з питань нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017, про що складений акт №7252/18-28-13-03-15/НОМЕР_1/321.

Порушення, виявлені під час перевірки склали у порушенні: ст.198, п.199.1 ст.199, п.п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 39 605,00 грн.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 43 845,25 грн, з яких 35 077,00 грн - основний платіж, 8 769,25 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Суд першої інстанції, під час відмови у задоволенні позову, дійшов до висновку, що придбання позивачем автомобіля Volkswagen Jetta не пов`язане з його господарською діяльністю, у зв`язку з чим, він не має права на віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої в ціні придбання згаданого автомобіля та зобов`язаний був нарахувати податкові зобов`язання , як то передбачено пунктом «г» п.198.5 ст.198 ПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом «г» п.198.5 ст.198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Податковим органом ставиться до вини позивачу те, що хоча перевіркою повноти визначення податкового кредиту (рядок 10.1) декларації за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 не встановлено його завищення або заниження, разом з тим, значення загального податкового кредиту (рядок 17) декларації за даними перевірки завищено за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на 399939,00 грн, внаслідок заниження податкових зобов`язань у Ш кварталі 2016 року, що призвело до неправильного формування в подальших періодах від`ємного значення, яке використовувалось платником протягом періодів з ІУ кварталу 2016 року по ІУ квартал 2017 року та вплинуло на суттєве зменшення зобов`язань при розрахунках з бюджетом.

При цьому, податковим органом визначено, що проведеною перевіркою встановлено також включення до податкового кредиту сум коштів від операцій, які платником самостійно визнані як не пов`язані із господарською діяльністю, за які згідно п.198.5 ПК України платником щомісячно самостійно донараховані податкові зобов`язання, а саме: за 2015 платником самостійно збільшено податкові зобов`язання на суму податку на додану вартість у розмірі 2821,00 грн; за 2016 рік - на суму податку на додану вартість у розмірі 8609,87 грн; за 2017 рік - на суму податку на додану вартість у розмірі - 11173,09 грн, всього за період часу з 2015- 2017 роки платником самостійно збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість по операціях з придбання, які на його думку не відносяться до господарської діяльності на суму податку на додану вартість 22 603,96 грн.

Вказані порушення встановлені актом перевірки та визначені у пункті 2.6.2 - податковий кредит (аркуш справи 23).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що за змістом акту перевірки, помилкове заниження позивачем податкового зобов`язання, - спричинило неправильне формування від`ємного значення в подальших періодах, що призвело до неправильного загального значення податкового кредиту.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на допущення судом першої інстанції суперечності у викладені своєї правової позиції та неправильному трактуванні приписів п. 198.3 та п.198.5 ст.198 ПК України.

Так, за доводами апеляційної скарги, оскільки вказані пункти регулюють різні поняття: податковий кредит та податкові зобов`язання, тому й суд першої інстанції помилково застосував поняття - використання у господарській діяльності до значення - податковий кредит, оскільки п.198.3 ст.198 ПК України не визначає це як обов`язкова умова формування податкового кредиту.

За обставинами справи, позивач здійснює такий вид діяльності як консультування з питань інформатизації, надання послуг комп`ютерного програмування, роздрібної торгівлі комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням.

При цьому, позивачем визначені податкові зобов`язання з урахуванням включення до податкового кредиту вартості товарів та послуг на суму 432217 грн, із них сума податку на додану вартість 86444 грн, та будівельні матеріали (шпалери, клей для шпалер); автомобіль комплектуючі до авто, автозапчастини, послуги по їх встановленню, послуги по реєстрації автомобіля.

У своїй позовній заяві та наданих до матеріалів справи запереченнях на відзив на позовну заяву позивач каже про наявність у нього приватній власності приміщення, розташованого у будинку 11, вулиця Привокзальна, м. Суми, автомобіля Volkswagen Jettа.

При цьому, колегія суддів, вважає що само по собі тільки фізичне володіння позивачем автомобілем та нерухомістю не може свідчити про здійснення ним ремонтних робіт та покупки для цієї мети шпалер та клею, необхідності здійснення ремонтних робіт автомобіля та покупки комплектуючих до нього, отримання послуг по їх встановленню тощо.

За актом перевірки, дані товарно-матеріальні цінності відсутні в залишках, інвентаризаційний опис запасів станом на 31.12.2017.

Наведені твердження акту перевірки не спростовуються позовною заявою, запереченнями на відзив на позовну заяву, апеляційною скаргою.

Крім цього, колегія суддів зауважує на тому, що позивач ніяким іншим чином, з врахуванням особливостей здійснення ним господарської діяльності не пояснює існування таких обставин.

З огляду на це, колегія суддів, вважає, що судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Пункт 1 ч. 1 ст. 315 КАС України визначає, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року по справі №480/924/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 16.10.2019 року