Справа № 820/5042/16
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 жовтня 2019 р. Справа № 820/5042/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Вязьмітіновій Т.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Клименка А.Б.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (надалі за текстом - Київської ОДПІ м. Харкова ГУДФС у Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.04.2016 р. №91-1303, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 16 082,89 грн. та податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 р. № 3, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік на загальну суму 7624,57 грн..

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 року по справі №820/5042/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення прийняті Київською об`єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 07.04.2016 року №91-1303, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 16 082,89 грн. та від 16.05.2016 року №3, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік на загальну суму 7624,57 грн. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.88-96).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 апеляційну скаргу Київської об`єднаної державної податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 по справі № 820/5042/16 залишено без змін. (т.1 а.с.121-125).

Постановою Верховний Суд від 13.06.2019 касаційну скаргу Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року скасовано. Справу № 820/5042/16 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. (т.1 а.с.159-171).

12.08.2019 року справа надійшла на адресу Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019 року головуючим суддею визначено суддю Супруна Ю.О..

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року дану адміністративну справу прийнято до розгляду з призначенням підготовчого засідання. (т.2 а.с.3-5).

Разом з цим окресленою ухвалою Харківського окружного адміністративного суду витребувано у відповідача щодо площі земельної ділянки та нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів, проте станом на час винесення рішення з боку відповідача окреслені документи не надані.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем здійснюється підприємницька діяльність безпосередньо з використанням власного нерухомого майна (нежилого приміщення загальною площею 189,7 кв. м.), що пов`язана із ремонтом електроприладів та із здаванням в оренду частини такого приміщення, на спрощеній системі оподаткування. Позивач не є власником земельної ділянки під будівлею літ «Б-4» за адресою АДРЕСА_1 , позивачем також не оформлювався та не укладався договір оренди земельної ділянки під вказаною будівлею. Відповідач не надав Позивачеві інформації щодо кадастрового номеру, площі земельної ділянки під будівлею літ «Б-4» за адресою АДРЕСА_1 та режиму використання такої земельної ділянки. Відповідачем також не надано підтвердження того факту, що позивач відповідно до даних державного земельного кадастру є власником (співвласником) чи землекористувачем земельної ділянки під будівлею літ «Б-4» за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачем не підтверджено розрахунок сум земельного податку за 2013, 2014, 2015 та 2016 р., у т.ч. розподілу сум податку пропорційно площі приміщень, які належать усім співвласникам, не підтвердження правильності такого розрахунку. В порушення вимог п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області не виконано обов`язку щодо нарахування Позивачеві сум земельного податку у 2013-2015 роках, у встановлені чинним законодавством строки, як і не було складено та направлено відповідні повідомлення рішення до 01 липня поточного року (відповідно 2013, 2014 та 2015 року), а тому нарахування сум грошового зобов`язання по земельному податку за 2013-2015 роки у 2016 році податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2016 р. № 91-1303, на думку позивача, є неправомірним.

З урахуванням викладеного позивач звернувся до суду за захистом свої прав та обов`язків.

З боку відповідача на адресу Харківського окружного адміністративного суду не надано в порядку ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) відзив на позов.

Враховуючи неповідомлення з боку Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області своє позиції відносно позовних вимог та не надання заперечень проти адміністративного позову суд приходить до висновку, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, враховуючи зміст ч. 2 ст. 72 КАС України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на зміст обґрунтувань позову та наявні матеріали справи.

Представник Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлявся належним чином (т.2 а.с.7, 16), причин поважності неприбуття суду не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином суд приходить до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 № 91-1303 (т.1 а.с.15), яким позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на загальну суму 16 082,89 грн. (у т.ч. за 2013 рік - 6502,23 грн., за 2014 рік - 4259,96 грн., за 2015 рік - 5320,70 грн.).

Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2016 р. № 3 (т.1 а.с.16) визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2016 рік на загальну суму 7624,57 грн..

Позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 № 91-1303 у порядку адміністративного їх оскарження (т.1 а.с.17-18).

Рішенням ГУ ДФС у Харківській області про результати розгляду скарг від 07.07.2016 № 362/ФОП/20-40-10-01-14 (т.1 а.с.19-21), податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 р. № 91-1303 залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до ДФС України із вимогою скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 № 91-1303 (т. 1 а.с.27-35). Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 05.09.2016 р. № 53313/Б/99-99-11-03-11-25 (а.с.36-37), податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 № 91-1303 залишено без змін.

З боку ОСОБА_1 подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 р. № 3 (т.1 а.с.22-23).

Так рішенням ГУ ДФС у Харківській області про результати розгляду скарг від 31.08.2016 №495/ФОП/20-40-10-01-14 (т.1 а.с.24-26), податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 № 3 залишено без змін.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 16.08.2001 р. Виконавчим комітетом Харківської міської Ради, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2 033516 (Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_6. (т.1 а.с.50).

Згідно зі змістом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.02.2012 Серія АЖ № 727450 до видів діяльності, що здійснює позивач у межах власної підприємницької діяльності відносяться: 47.54 «Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах»; 68.20 «Надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна»; 33.19 «Ремонт і технічне обслуговування інших машин і устаткування» (т.1 а.с.51).

Позивач перебуває на податковому обліку як платник єдиного податку 2 групи (ставка 20%) відповідно до приписів Податкового кодексу України, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку Серія Б № НОМЕР_4 , виданим 31.05.2012 р. (т.1 а.с.52).

Зазначена обставина з боку податкового органу в ході розгляду адміністративної справи не спростована.

Серед обраних Позивачем видів діяльності на спрощеній системі оподаткування - зазначений вид діяльності згідно КВЕД 68.20 «Надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна».

Позивачеві на праві приватної власності належать нежитлові приміщення підвалу №№1-10 в літ «Б-4» загальною площею 189,7 м.кв., розташовані у місті АДРЕСА_1 .

Окреслена обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.04.2004 р., видане на підставі Розпорядження голови Київської районної ради м. Харкова віл 22.04.2004 р. № 435, Серія НОМЕР_5 (т.1 а.с.53).

Суд зазначає, що в ході розгляду адміністративної справи ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 витребувано у відповідача документи щодо площі земельної ділянки та нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів, проте станом на час винесення рішення з боку відповідача окреслені документи не надані.

Принагідно суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим ст. 76 КАС України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином суд судом вжито всіх необхідних заходів для офіційного з`ясування обставин, а відповідач не скористався своїм правом щодо надання вмотивованого підґрунтя по доведенню своєї позиції щодо заявлених позовних вимог та його документального підтвердження.

Зважаючи, що державний орган не може бути зацікавлений в приховуванні документів які використовувались при прийнятті оскаржуваного рішення суд приходить до висновку про їх відсутність.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Підпунктами 14.1.72, 14.1.73, п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. У свою чергу, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п. 286.5 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 Кодексу.

Тобто, нарахування фізичним особам сум податку, згідно з п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення - рішення (п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України). У відповідності до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Суд зазначає, що строки нарахування фізичним особам сум земельного податку, згідно з п.286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, є спеціальними.

Судом з наявного в матеріалах справи розрахунку земельного податку з фізичних осіб по податковому повідомленню - рішенню №91-1303 від 07.04.2016 та по податковому повідомленню - рішенню №3 від 16.05.2016 (т.1 а.с.66) встановлено, що контролюючий органом порушено вимоги п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, а саме здійснено нарахування позивачу сум земельного податку за 2013-2015 роки у 2016 році, не складено та не направлено відповідні повідомлення рішення до 01 липня поточного року (відповідно 2013, 2014 та 2015 року), а тому нарахування сум грошового зобов`язання по земельному податку за 2013-2015 роки у 2016 році податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2016 року № 91-1303 є протиправним.

Щодо нарахування земельного податку на земельну ділянку, право власності чи інше право користування на яку не зареєстровано за позивачем у встановленому законом порядку, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З боку відповідача не доведено, а судом не встановлено існування будь-яких запитів з приводу отримання відповідачем даних державного земельного кадастру по відношенню до ОСОБА_1 ..

Згідно з п. 1 Постанови Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 №1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

У відповідності зі ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 3 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 ст. 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

У відповідності зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.74. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Суд зазначає, що з вищенаведених норм права вбачається, що для ідентифікації конкретної земельної ділянки необхідно визначити її межі, місце розташування, цільове (господарське) призначення та визначити права щодо неї. Ця інформація обов`язково повинна бути зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Відсутність такої інформації про земельну ділянку унеможливлює проведення будь-яких нарахувань за користування нею.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Згідно з ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про: а) межі адміністративно-територіальних одиниць; б) кадастрові номери земельних ділянок; в) межі земельних ділянок; г) цільове призначення земельних ділянок; ґ) розподіл земель між власниками і користувачами (форма власності, вид речового права); д) обмеження у використанні земель та земельних ділянок; е) зведені дані кількісного та якісного обліку земель; є) нормативну грошову оцінку земель та земельних ділянок; ж) земельні угіддя; з) частини земельної ділянки, на які поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; и) координати поворотних точок меж об`єктів кадастру; і) бонітування ґрунтів; ї) інші відомості про земельні ділянки, передбачені статтею 15 та частиною другою статті 30 цього Закону, крім відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, місце проживання, дату народження фізичної особи, які є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 цього ж Закону, відомості, зазначені у частині першій цієї статті, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки.

Єдиною підставою для нарахування земельного податку у відповідності до п. 286.1 ст. 286 ПК України є дані державного земельного кадастру.

До суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про внесення відомостей про земельну ділянку під будівлею літ «Б-4» за адресою АДРЕСА_1 до державного земельного кадастру не вносились.

Судом не встановлено існування окреслених відомостей на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 291.2. ст. 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності окремих податків і зборів, зокрема від податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку на земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої-третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

При цьому відповідно до п. 297.2 ст. 297 Податкового кодексу України, нарахування, сплата та подання звітності з податків і зборів інших, ніж зазначені у пункті 297.1 цієї статті, здійснюються платниками єдиного податку в порядку, розмірах та у строки, встановлені цим Кодексом.

Законодавцем встановлено дві обов`язкові умови, за яких суб`єкт підприємницької діяльності не є платником земельного податку: перебування на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку; земельні ділянки, які є об`єктом плати за землю, мають використовуватися для провадження господарської діяльності.

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, фактичні обставини здійснення позивачем підприємницької діяльності підтверджують, що надання в оренду нерухомого майна здійснюється позивачем у межах господарської діяльності, тобто, в межах обраних видів діяльності платника єдиного податку, із таких доходів сплачується єдиний податок.

Доходи від надання в оренду нерухомого майна за договорами оренди приміщень будівлі (підвалу) літ «Б-4» за адресою АДРЕСА_2 № АДРЕСА_1 відображено позивачем у податковому обліку у встановленому Податковим кодексом України порядку, із таких доходів сплачено єдиний податок.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховуючи правові позиції Верховного Суду, яка викладені у постановах від 08.08.2018 по справі № 820/5485/17, від 26.06.2018 по справі № 826/18899/16, від 26.06.2018 по справі № 826/14081/16 та беручи до уваги зміст ч. 5 ст. 242 КАС України, зазначає, що окреслені правові позиції підлягають застосуванню в рамках розгляду адміністративної справи № 820/5042/16.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не надали до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності його дій щодо винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.04.2016 р. №91-1303, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" на загальну суму 16 082,89 грн., та податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 р. № 3, яким було визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2016 рік на загальну суму 7624,57 грн..

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 41, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 жовтня 2019 року.

Суддя Ю. О. Супрун