Справа № 500/974/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8976/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року, ухвалене суддею Дерех Н.В. у м. Тернополі о 12 год. 27 хв. у справі № 500/974/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 03 квітня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 квітня 2019 року Головне управління ДФС України у Тернопільській області прийняло податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого за затримку сплати грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки позивачу нараховано штраф у розмірі 1308,38 грн. та податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки позивачу нараховано штраф у розмірі 732,59 грн. На думку позивача, вказані податкові повідомлення-рішення прийняті безпідставно, оскільки визначені в них податкові зобов`язання позивач сплатив протягом 60-денного строку, визначеного підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), з дня їх отримання.

Позивач вважає, що відповідач протиправно застосував до нього штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. На думку позивача, захист порушеного права можливий шляхом скасування оскаржених податкових повідомлень - рішень.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області № та № від 03.04.2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Головне управління ДФС у Тернопільській області, подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. Відповідач зазначає, що 03 квітня 2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення № та № , на підставі яких застосував до позивача відповідальність у вигляді штрафу за порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно. Відповідач пояснює, що відомості про дату отримання податкових повідомлень-рішень, якими визначено суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та сплати сум грошового зобов`язання, які визначені у них, позивач визнає в адміністративному позові. Ці обставини, на думку відповідача, доводять порушення позивачем граничних термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, яка визначена у податковому повідомленні - рішенні форми «Ф» № 89398-13 від 09.06.2016 року та форми Ф» № 0-1918 від 03.05.2018 року і податковій вимозі форми «Ф» № 17455-17 від 13.12.2017 року.

Відповідач вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в спосіб, порядку та в межах повноважень органу ДФС визначених чинним законодавством України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що Головне управління ДФС у Тернопільській області провело камеральну перевірку з питання своєчасності внесення до бюджету сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2015-2017 роки, за результатами якої склало акт № 101/19-00-54-08/ від 26.02.2019 року. Цією перевіркою встановлено порушення позивачем граничного строку визначеного підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

На підставі акта камеральної перевірки № 101/19-00-54-08/ від 26.02.2019 року, Головне управління ДФС України у Тернопільській області 03.04.2019 року прийняло податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого позивачу нараховано штраф у розмірі 20% за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 6541,90 грн., що становить 1308,38 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2019 року, на підставі якого позивачу нараховано штраф у розмірі 10% за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 7325,90 грн. що становить 732,59 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що податкові зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно сплачені у строк передбачений підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом «а» підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України визначено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII від 07.12.2017 року, до підпункту 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України внесено зміни, які набрали чинності з 01 січня 2018 року, якими передбачено, що у разі, якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи встановив, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2014 рік в сумі 1114,47 грн., яке визначено податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» № 39657-17 від 16.06.2015 року, не було предметом камеральної перевірки та не увійшло до складу штрафних санкцій, які визначені податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 03 квітня 2019 року.

Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи встановив, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в сумі 3069,36 грн., яке визначено податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» № 89398-13 від 09.06.2016 року, ОСОБА_1 сплатив 08.12.2016 року на підставі квитанції № 29. При цьому, відповідач не надав доказів отримання позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення, а лише докази його направлення 23.09.2016 року (а.с. 53). Натомість позивач ствердив, що вказане рішення отримав 16.10.2015 року.

Отже враховуючи дату, коли як стверджує позивач він отримав податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 89398-13 від 09.06.2016 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач не пропустив граничний 60-денний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно.

Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи встановив, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 3491,85 грн., яке визначене податковою вимогою «Ф» № 17455-17 від 13.12.2017 року, ОСОБА_1 сплатив 07.03.2018 року на підставі квитанцій №№ 1, 2. При цьому, відповідач не надав доказів отримання позивачем вказаної податкової вимоги. Натомість позивач ствердив, що вказану вимогу отримав 22.01.2018 року.

Отже, враховуючи те, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік не визначено шляхом надіслання податкового повідомлення-рішення, як це передбачено пунктом 266.7 статті 266 ПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що правова підстава для застосування граничного 60-денного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно в цьому випадку відсутня.

Апеляційний суд на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи встановив, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 7392 грн., яке визначене податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» № 0-1918 від 03.05.2018 року, ОСОБА_1 сплатив 23.08.2018 року на підставі квитанції № 29. При цьому, відповідач не надав доказів отримання позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення, а лише докази його надсилання 18.06.2018 року. Натомість позивач ствердив, що вказане рішення отримав 25.06.2018 року.

Отже, враховуючи дату, коли як стверджує позивач він отримав податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1918 від 03.05.2018 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач не пропустив граничний 60-денний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи те, що як встановив апеляційний суд, позивач не пропустив встановлений підпунктом «а» підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України граничний 60-денний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який відраховується з моменту отримання податкового повідомлення-рішення, яким визначено відповідне податкове зобов`язання, то позивач не може нести відповідальність передбачену пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року в справі № 500/974/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складено 16.10.2019 року