Справа № 824/221/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/221/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григораша В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.;

представника позивача Бутирської І.А.;

представника відповідача Сосни О.М;

третя особа Бойчука Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
27.02.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Міністерства оборони України (відповідач) з такими позовними вимогами ( з урахуванням зави про уточнення позовних вимог від 07.03.2019 року (а.с. 38-46):

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформленого пунктом 5 протоколу №6 від 25.01.2019 року засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України в частині відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із смертю чоловіка, ОСОБА_2 , причиною смерті якого стало захворювання, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який з 01.09.1972 року по 11.12.1998 року проходив службу у Збройних Силах на офіцерських посадах.

23.03.2004 року ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності безстроково із зазначенням причини інвалідності: травма, так, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 по причині смерті - гостра серцева недостатність.

Відповідно до витягу з протоколу №194 від 18.05.2018 року засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , травма "Тривала дія ЕМП і КРП" привела до атеросклеротичного кардіосклерозу, атеросклерозу аорти, що призвела до розвитку гострої серцевої недостатності, що і послужило причиною його смерті.

При цьому військова лікарська комісія зробила остаточний висновок, що і травма ОСОБА_2 і його смерть, так, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби.

18.10.2018 року позивач звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка.

Листом від 11.02.2019 року № 255/соц Чернівецькій ОВК повідомив позивача про відмову у призначенні та виплаті такої допомоги, оскільки на день смерті, ОСОБА_2 не був військовослужбовцем з посиланням на ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби.

При цьому виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, впроваджена Законом України від 06.09.2018 року №2522-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців, який набрав чинності з 13.10.2018 року.

Тому виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється у випадках, що настали з 13.10.2018 року.

На думку позивача допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті.

Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

На думку позивача, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом засідання комісії від 25.01.2019 року №6 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є протиправним та таким, що порушує її право на належний соціальний захист та підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову, в якому зазначив, що на момент смерті ОСОБА_2 редакція ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначала наступний перелік категорій осіб, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги: військовослужбовці, військовозобов`язані, резервісти, особи, звільнені з військової служби (лише у разі встановлення інвалідності за певних причин).

Оскільки законодавцем в Законі не було передбачено право на отримання допомоги членами сім`ї загиблих (померлих) осіб, звільнених з військової служби, то підстав для призначення одноразової грошової допомоги позивачу не було.

Правове регулювання спірних правовідносин було змінено 13.10.2018 року, коли набрали чинності зміни до статті 16 Закону. Таким чином, лише з 13.10.2018 року члени сім`ї осіб, звільнених з військової служби, в тому числі і позивача, отримали право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Щодо посилання позивача на законопроект №6268-1, який пропонував надати право на виплату допомоги у разі, якщо смерть настала протягом 1 року після звільнення зі служби, відповідач зазначає, що подальша законодавча зміна правового регулювання спірного питання на користь позивача якраз і свідчить, що на момент виникнення спірних правовідносин, законодавство врегульовувало спірне питання не на користь позивача.

Лише з 13.10.2018 року законодавцем внесені зміни до ст. 16 Закону, відповідно до яких запроваджено виплату одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби. З урахуванням конституційного принципу дії нормативно-правових актів у часі відсутні підстави для застосування цієї норми до правовідносин 2017 року.

Щодо подання документів та вимоги про призначення одноразової грошової допомоги у повному розмірі позивачу відповідач зазначає, що п. 10 Порядку №975 передбачає подати, в тому числі, заяви кожного повнолітнього члена сім`ї про виплату одноразової грошової допомоги, копії паспортів.

Позивач зазначає, що вона є єдиною, хто має право на цю допомогу. При цьому зазначає, що діти, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають свої сім`ї, проживають окремо.

В той же час, на арк. 10 паспорту ОСОБА_5 наявна відмітка від 20.01.2009 року про розірвання шлюбу. На арк. 11 наявна відмітка про прописку (реєстрацію) у АДРЕСА_3 . Такі ж відомості про реєстрацію зазначені й у довідці КЖРЕП №2036 від 27.08.2018 року. Хоча й довідка містить відповідну дописку, вона не може свідчити про дійсне місце проживання, часові рамки проживання тощо.

Також позивачем не надана копія паспорту ОСОБА_6 , що як унеможливлює обставини встановлення місце проживання, дійсного сімейного стану, так є і недотриманням п. 10 Порядку № 975.

З наведених вище обставин відповідач вважає, що наявні обставини щодо неможливості призначення усієї суми одноразової грошової допомоги позивачу. Задоволення таких вимог може порушити права інших осіб, створювати передумови для подвійних виплат.

Позивач, ознайомившись з відзивом проти позову, подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що аргументи відповідача щодо його трактування норм ч. 2 ст. 16 Закону та, як наслідок, правомірності свого рішення є непереконливими не лише для суду, а і для самого відповідача.

Інакше, якщо відповідач був би впевнений в тому, що у членів сімей осіб, померлих після звільнення зі служби, взагалі відсутнє право на одноразову грошову допомогу, то не було необхідності з`ясовувати склад дорослих членів сім`ї померлого після звільнення зі служби ОСОБА_2 , які мають право на одноразову грошову допомогу.

Щодо підтвердження вимоги позивача про призначення їй усієї суми одноразової грошової допомоги відповідними документами, позивач зазначав, що повнолітні діти ОСОБА_2 можуть бути віднесені до членів його сім`ї в аспекті ст.16-1 Закону, за умови одночасного дотримання таких критеріїв, а саме: спільне проживання з ним, пов`язання з ним спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Сам по собі факт реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , який міститься в її паспорті та на який посилається відповідач, не може свідчити про її проживання саме за цією адресою, відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якою передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Щодо обставин шлюбів дітей, на які наголошує відповідач, то на думку позивача, ця обставина для визнання їх членами сім`ї померлого не має жодного значення з огляду на те, що членами його сім`ї можуть визнаватися повнолітні діти, які спільно проживали з ним, були пов`язані з ним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Третя особа, не погоджуючись з позовними вимогами, подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що оскільки ОСОБА_2 звільнений з військової служби у 1998 році, то на день смерті права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у членів його сім`ї не виникало. До 13.10.2018 року, коли набрав чинності зазначений Закон України №2522-VIII, у членів сім`ї померлого не виникало права на отримання одноразової грошової допомоги, якщо на день смерті він не був військовослужбовцем.

У даному випадку, ОСОБА_2 , після встановлення йому інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, мав право на отримання страхової виплати по державному обов`язковому особистому страхуванню.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 04.04.2019 року.

Підготовче судове засідання призначене на 04.04.2019 року відкладено на 18.04.2019 року, за клопотанням представника відповідача.

Підготовче судове засідання призначене на 18.04.2019 року відкладено на 13.06.2019 року, у зв`язку із неявкою сторін.

Підготовче судове засідання призначене на 13.06.2019 року відкладено на 04.07.2019 року, у зв`язку із неявкою сторін. Ухвалою суду 13.06.2019, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Судове засідання призначене на 04.07.2019 року відкладено на 18.07.2019 року, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні.

Судове засідання призначене на 18.07.2019 року відкладено на 08.10.2019 року, у зв`язку із неявкою сторін.

У вступній промові представник позивача підтримав позов у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

У вступній промові представник відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 22.05.1996 року Сакським МРВ ГУМВС України (а.с. 11-14).

Відповідно до Посвідчення Серії НОМЕР_4 від 13.10.2017 року ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 10).

Відповідно до Свідоцтва про укладенню шлюбу серії НОМЕР_5 від 24.04.1979 року ОСОБА_7 24.04.1979 року уклала шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до Військового квитка серії НОМЕР_6 від 15.02.1999 року, ОСОБА_2 (особистий №Л-938074) з 01.09.1972 року по 11.12.1998 року проходив військову службу у Збройних Силах України на офіцерських посадах (а.с. 16-18).

Згідно з Довідкою Сер МСЕ - №222089 серії 2-18 АБ, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що 06.10.2017 року складено відповідний актовий запис №1972, зазначене підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_7 від 06.10.2017 року (а.с. 20).

Згідно з довідкою форми №106/о, причина смерті ОСОБА_2 гостра серцева недостатність (а.с. 21).

Згідно з Витягом з протоколу №194 від 18.05.2018 року засідання Військово-лікарської комісії західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військового службовця, травма "Тривала дія ЕМП і КРП", яка привела до розвитку "Атеросклеротичного кардіосклерозу, Атеросклерозу аорти", громадянина ОСОБА_2 та в подальшому до "Гострої серцевої недостатності", що послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 травма і причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 22).

Відповідно до Довідки КЖРЕП-4 №797 від 06.04.2019 року до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_3 , входить 3 чоловіки: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 (а.с. 75).

Зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 , громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , згідно заяви власника квартири та слів сусідів, не проживають за даною адресою, про що складено акт №374 від 04.12.2017 року (а.с. 76).

18.10.2018 року позивач звернулась до Чернівецького обласного військового комісара із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 . До заяви позивачем додано: копію свідоцтва про смерть чоловіка; копію висновку ВЛК про причинний зв`язок смерті; копію лікарського свідоцтва про смерть; копію довідки ЖРЕП-4 м. Чернівці про склад сім`ї; копію свідоцтва про шлюб; копії свідоцтв про народження дітей; копії свідоцтв про шлюб дітей; копію свідоцтва про народження військовослужбовця; копію свідоцтв про смерть батьків; копії сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по-батькові і останнє місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду (а.с. 23).

Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем. Відмова комісії оформлена пунктом п`ятим протоколу №6 від 25.01.2019 року (а.с. 25).

Листом від 11.02.2019 року №255/соц відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 24).

Вважаючи протиправним пункт п`ятий протоколу №6 від 25.01.2019 року засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

На підтвердження того, що позивач є єдиним членом сім`ї, хто має право на одноразову грошову допомогу, позивач надала наступні письмові докази:

- Свідоцтво про смерть батька ОСОБА_2 ОСОБА_10 , серії НОМЕР_8 (а.с. 27);

- Свідоцтво про смерть матері ОСОБА_2 ОСОБА_11 , серії НОМЕР_9 (а.с. 28);

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_10 доньки ОСОБА_2 ОСОБА_5 (а.с. 30-32);

- свідоцтво про одруження доньки ОСОБА_2 ОСОБА_6 , серії НОМЕР_11 (а.с. 34)

- Довідка про КЖРЕП-4 від 27.08.2018 року №2036, якою підтверджується проживання окремо від матері, утриманці відсутні (а.с. 35).

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:

- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Статтею 16-1 Закону №2011-XII визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно п.а ч.1. ст.16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

З матеріалів справи встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання (травми), пов`язаного з виконанням ним військової служби і його смерть пов`язані із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується Довідкою Сер МСЕ - №222089 серії 2-18 АБ, 05.10.2017 року, Довідкою форми №106/о, Протоколом №194 від 18.05.2018 року засідання Військово-лікарської комісії західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військового службовця.

Вказаними письмовими доказами підтверджується, що травма "Тривала дія ЕМП і КРП", яка привела до розвитку "Атеросклеротичного кардіосклерозу, Атеросклерозу аорти", громадянина ОСОБА_2 та в подальшому до "Гострої серцевої недостатності", послужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 травма і причина смерті, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Суд зазначає, що норми статті 16 Закону №2011-XII у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 06.02.2018 №761/18099/15-а.

З огляду на викладене суд вважає, що висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , оскільки на день смерті він не був військовослужбовцем не грутується на вимогах Закону та є помилковими.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати п. 5 протоколу №6 від 25.01.2019 року засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України в частині відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та задовольняє позовні вимоги цій частині.

При цьому суд відхиляє та не надає оцінки доводам відповідача щодо спірних питань з визначенням кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , оскільки такі обставини не покладено в основу та не були підставами прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку із смертю чоловіка, ОСОБА_2 , причиною смерті якого стало захворювання, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, суд зазначає наступне.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому суд зазначає, що виходячи з принципу поділу влад, суди, ухвалюючи рішення у конкретній справі, не вправі переймати повноваження органів виконавчої влади та надавати їм вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями. Вказана позиція узгоджується, зокрема, з положеннями Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, згідно з якими під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. За загальним правилом, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, суд вважає необхідним здійснити такий захист, допустивши обмежене втручання в дискрецію суб`єкта владних повноважень, шляхом зобов`язання його до вчинення певних дій на реалізацію покладених на нього законом обов`язків, а саме: зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення з питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року у зв`язку із смертю чоловіка, ОСОБА_2 , причиною смерті якого стало захворювання, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зазначений спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах не порушуватиме дискреційні повноваження комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України, що визначені чинним законодавством.

Зважаючи на вказані обставини, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Беручи до уваги викладені норми та обставини справи, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та достатніми доказами правомірність оскаржуваного рішення, а тому задовольняє позовні вимоги позивача в частині визнання його протиправним та скасування. В іншій частині позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача, як суб`єкта владних повноважень, вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню, допустивши обмежене втручання в дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат позивача.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати п. 5 протоколу №6 від 25.01.2019 року засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України в частині відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

3. Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення з питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року у зв`язку із смертю чоловіка, ОСОБА_2 , причиною смерті якого стало захворювання, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )"

Відповідач - Міністерство оборони України (, проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернівецький обласний військовий комісаріат (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , вул. Кобилянської, 32, м. Чернівці, Чернівецька область).

Суддя В.О. Григораш

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.