Справа № 160/1887/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1887/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року в адміністративній справі №160/1887/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Прудник С.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу від 31.08.2018 року;

- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 07.10.2009 року з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу була призначена пенсія за вислугу років з 16.03.1986р. та до виїзду за кордон останній мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . 02.12.2001р. позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2002 року, позивач призначеної по закону пенсії не отримує. 17.08.2018р. представник позивача, діючий на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності, звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат з 02.06.2002р., проте листом від 31.08.2018р. за №21240/03-02/15 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що за інформацією, отриманою з Дніпропетровського обласного військового комісаріату, виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з 01.06.2002р. у зв`язку з виїздом пенсіонера на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Також, відповідачем повідомлено, що архівна пенсійна справа до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не передавалась, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для поновлення виплат пенсії. Окрім всього, відповідачем у вказаному листі зазначено, що заяви на поновлення виплати пенсії відповідно до законодавства подаються особисто до органу, що призначає пенсію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення, оформлене листом від 31.08.2018 року №21240/03-02/15 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 26.08.2018р. з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині строку з якого має бути поновлена позивачу пенсія та зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009 року, з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що за наявності вини органу пенсійного фонду поновлення виплати пенсії за минулий час відбувається без обмеження будь-яким строком, а в разі встановлення вини пенсіонера за три роки ретроактивно. Таким чином, при встановлені дій органу пенсійного фонду щодо його незаконної відмови у поновлені пенсії, слідує поновити пенсію без обмеження будь-яким строком.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що по досягненню пенсійного віку та наявності у позивача 25 років необхідного страхового стажу, останньому була призначена пенсія за вислугу років з 16.03.1986р., яка виплачувалась Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом, що підтверджується копією дублікату посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30 травня 1990р.

До виїзду за кордон ОСОБА_1 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

02.12.2001р. позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2002 року, позивач призначеної по закону пенсії не отримує.

17.08.2018р. представник позивача звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 02.06.2002р.

Листом від 31.08.2018р. №21240/03-02/15 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що за інформацією, отриманою з Дніпропетровського обласного військового комісаріату, виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена з 01.06.2002р. у зв`язку з виїздом пенсіонера на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Також, відповідачем повідомлено, що архівна пенсійна справа до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не передавалась, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для поновлення виплат пенсії. Окрім всього, відповідачем у вказаному листі зазначено, що заяви на поновлення виплати пенсії відповідно до законодавства подаються особисто до органу, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України № 1058-ІV в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 всі пенсіонери громадяни України, які виїхали до інших країн на постійне місце проживання мають такі ж самі конституційні права, як і громадяни Україні, які проживають на території України. До цієї ж категорії осіб відноситься й ОСОБА_2 , який постійно проживає в Країні Ізраїль та має право на поновлення виплати пенсії.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що рішення Пенсійного органу, оформлене листом від 31.08.2018 № 21240/03-02/15, про відмову у поновленні пенсії позивачу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 26.08.2018р. з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про поновлення виплати пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів є передчасною та не підлягає задоволенню, а право позивача щодо її отримання може буде порушеним після виплати заборгованості за відповідний період, та лише за умови не виплати компенсації у тому ж місяці.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі зазначено незгоду з рішенням суду першої інстанції лише щодо дати з якої необхідно поновити позивачу пенсію, з її одночасним перерахунком, а отже, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, вказані обставини і є предметом розгляду цієї апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 у період з 07.10.2009 року по 25.08.2018р. включно залишено без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що хоча апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, але фактично наслідки такої незгоди виникли саме через ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року, яку останній не оскаржував до апеляційного суду.

Таким чином, надавати оцінку доводам апеляційної скарги щодо безпідставності застосування судом першої інстанції строків звернення до суду до частини позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 саме з 07.10.2009 року з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів в рамках розгляду апеляційної скарги саме на рішення суду першої інстанції не можливо, бо як зазначено судом вище, це питання вирішено іншим процесуальним документом, а саме: ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року, яка позивачем в даному випадку не оскаржується. В оскаржуваному ж рішенні це питання не вирішувалося.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року в адміністративній справі №160/1887/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року в адміністративній справі №160/1887/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч. 2 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва