Справа № 460/984/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7103/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Шавеля Р.М., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Комшелюк Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_3 , відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2015 у справі № 569/4572/15-ц, яке набрало законної сили, встановлений факт спільного проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_3 у період з 01.10.1992 по 06.02.2015. ОСОБА_3 , який мав військове звання старший лейтенант та був командиром інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти 57 окремої мотопіхотної бригади військ оперативного командування «Південь», з 06.11.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, та 06.02.2015 загинув в результаті артобстрілу в зоні АТО. Після загибелі ОСОБА_3 , шлюб з іншим чоловіком позивач не укладала. Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, ОСОБА_3 , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Проте, листом від 03.04.2019 №К -211/07.1-59 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні такої пенсії, мотивуючи це тим, що одним із документів, який визначає право дружини на пенсію у зв`язку з втратою годувальника являється свідоцтво про шлюб. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки серед документів, які необхідно подати для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, пункт 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, передбачає довідку про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. При цьому, за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймається паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідка про склад сім`ї, а також рішення суду. Відтак, документи, надані відповідачу одночасно із заявою про призначення пенсії, зокрема рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2015 у справі № 569/4572/15-ц, в повній мірі підтверджує право позивача на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Просила позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2015 у справі № 569/4572/15-ц встановлений факт проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.10.1992 по 06.02.2015.

Дане рішення набрало законної сили 15.04.2015.

05.03.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, ОСОБА_3 , відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

03.04.2019 за № К-211 / 07.1-59 своїм листом відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для призначення йому такої пенсії, мотивуючи це тим, що до заяви позивачем не була додана копія свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_3 . Також, у листі відповідач звернув увагу на те, що заява про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та додані до неї документи мають бути представленні позивачем особисто, позаяк, іншого чинним законодавством не передбачено..

Також встановлено, що ОСОБА_3 , який мав військове звання старший лейтенант та був командиром інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти 57 окремої мотопіхотної бригади військ оперативного командування «Південь», з 06.11.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, та 06.02.2015 року загинув в результаті артобстрілу в зоні АТО.

Згідно частини 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а)діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б)батьки та дружина ('чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або є інвалідами;

в)батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є інвалідами.

Статтею 7 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до п. 18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (надалі - Порядок №3-1), рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Згідно з п. 4 Порядку №3-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Серед документів, які необхідно подати для отримання пенсії, пункт 10 цього Порядку передбачає довідку про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником.

Документ, що засвідчує родинні стосунки, приймається паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідка про склад сім`ї, а також рішення суду.

Відтак, Порядок №3-1 визначає, що для підтвердження родинних стосунків повинно бути надане рішення суду.

З урахуванням наведеного оскільки подання свідоцтва про шлюб для призначення пенсії є неможливим, оскільки, позивач має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника як особа, яка не перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі, проте проживала з ним однією сім`єю до його смерті, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, то рішення суду про підтвердження родинних стосунків є належним документом.

Частиною 2 ст. З Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, цей же Кодекс передбачає випадок, коли за відсутності шлюбу обов`язки з утримання все ж виникають. Так, ч. 1 ст. 91 Сімейного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього кодексу.

Проте, такі доводи не були взяті до уваги судом першої інстанції, який вказав, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та об`єктів, притаманних сім 'ї.

При цьому, вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.

Ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Однак попри цю схожість, вони не уподібнюються (не ототожнюються) з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.

Таким чином, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2019 року про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 є належним документом для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.05.2016 року, яке набрало законної сили, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради зобов`язано вчинити дії щодо надання ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого в антитерористичній операції ОСОБА_3 та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого».

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 768,40 грн. та 1153,50 грн. всього на суму 1921,90 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 року у справі №460/984/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити пенсію ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_3 , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,90 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Р. М. Шавель
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 16.10.2019р.