Справа № 300/403/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7143/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Большакової О. О., Мікули О. І.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника відповідача Яремака Т. І.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року (рішення ухвалено у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Скільського І. І.) у справі № 300/403/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ГУ ДФС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування наказу.

Позивачка просила: визнати протиправними дії відповідача з призначення щодо неї документальної позапланової невиїзної перевірки;

скасувати наказ відповідача № 160 від 31 січня 2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, позивачці в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскарженим наказом відповідач призначив проведення щодо позивача повторної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, повноти нарахування та сплати військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Повторним оскаржений наказ є в силу того, що 01 червня 2017 року відповідач вже прийняв наказ № 868 про проведення стосовно позивача аналогічної перевірки.

Чинним законодавством не передбачено прийняття контролюючим органом повторного наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, якщо такий вже ним прийнятий і перевірка проведена, що в даному випадку підтверджується актом перевірки № 590/09-19-13-07/ від 23 червня 2017 року.

Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 у справі № 809/809/18, є помилковим, оскільки у вказаній справі дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки визнані протиправними у зв`язку з недотриманням процедури повідомлення позивача про проведення перевірки, а не через протиправність наказу про призначення перевірки.

З наведеного апелянт робить висновок, що наказ відповідача № 868 від 01 червня 2017 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника громадянки ОСОБА_1 », реєстраційний номер НОМЕР_1 » є чинним, а тому відповідач неправомірно прийняв наказ про проведення щодо позивача повторної документальної позапланової невиїзної перевірки від 31.01.2019 № 160.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовільнити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи позивачці в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для прийняття наказу від 31.01.2019 за № 160 слугувало неподання позивачкою декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік. В результаті проведеного аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, відповідач встановив, що в 2015 році позивачкою отримано дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1760500,01 грн від АТ «Райффайзен Банк Аваль». Щодо доводів позивачки про те, що оскаржений наказ є повторним, суд першої інстанції зазначив, що заборона проводити документальні позапланові перевірки, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків, не поширюється на перевірки з підстав підпункту 78.1.2 пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 31.01.2019 ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято наказ № 160 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 » з 07.03.2019 тривалістю 5 робочих днів. Наведеним наказом визначено провести перевірку за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходу фізичних осіб, повноти нарахування та сплати військового збору.

31.01.2019 відповідачем складено повідомлення № 53 про проведення вищевказаної перевірки та повідомлення про запрошення позивача з`явитись до 15.03.2019 в Головне управління ДФС в Івано-Франківській області для ознайомлення та підписання акту/довідки про результати документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів у 2015 році.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з пунктом 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені вказаним Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених вказаним Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з пунктом 46.5 статті 46 ПК України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політики.

Підставою для прийняття наказу від 31.01.2019 за № 160 слугувало неподання позивачкою декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

На підставі проведеного аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів ГУ ДФС в Івано-Франківській області встановило, що в 2015 році позивачкою отримано дохід у вигляді додаткового блага в сумі 1760500,01 грн від АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Позивачем не заперечується ні факт неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, ні факт отриманого доходу в сумі 1760500,01 грн від АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з підпунктом 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка проводиться у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пунктом 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як видно з позовної заяви, копію наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 31.01.2019 за № 160, повідомлення № 53 про проведення вищевказаної перевірки та повідомлення про запрошення з`явитись до 15.03.2019 в ГУ ДФС в Івано-Франківській області для ознайомлення та підписання акту/довідки про результати документальної позапланової перевірки позивачка отримала 06.02.2019. Отже, відповідачем виконано вимоги ПК України щодо повідомлення платника податку про проведення документальної позапланової перевірки.

Щодо твердження апелянта про повторність оскарженого наказу № 160 від 31 січня 2019 року, слід зазначити наступне.

Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Як видно з наказу від 31.01.2019 за № 160 підставами для прийняття вказаного наказу є пункт 20.1 статті 20, підпункт 78.1.2 пункт 78.1 статті 78, стаття 79, пункт 82.2 статті 82 ПК України, а не підпункти 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Отже, як правильно вказано судом першої інстанції, заборона проводити документальні позапланові перевірки, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків, не поширюється на перевірки з підстав підпункту 78.1.2 пункт 78.1 статті 78 ПК України.

Враховуючи вищенаведене, відповідач правомірно прийняв оскаржений наказ № 160 від 31 січня 2019 року, а отже відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року у справі № 300/403/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула
Повний текст постанови виготовлений 18.10.2019.