Справа № 405/8768/18
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2019 року

Київ

справа №405/8768/18

адміністративне провадження №К/9901/23298/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Уханенка С.А.,

суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Крутофала Максима Олеговича про скасування постанови, визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року (суддя-доповідач Чередниченко В.Є., судді Іванов С.М., Панченко О.М.),

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Крутофала М.О., в якому просив:

1) скасувати постанову від 29.11.2018 серії ВР №021397 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

2) закрити справу, в якій винесено постанову серії ВР №021397, на підставі статті 293 і пункту 6 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

3) визнати протиправними дії відповідача щодо вимагання шляхом тиску пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу без обґрунтування доказами підозри у вчиненні правопорушення;

4) визнати протиправними дії відповідача щодо вимагання пред`явлення поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ситуації, в якій відсутнє оформлення ДТП чи складання протоколу;

5) визнати протиправними дії відповідача щодо занесення персональних даних позивача на папірець, зобов`язати відповідача знищити папірець з персональними даними позивача та надати докази знищення;

6) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю юридичної допомоги;

7) визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи на місці зупинки автомобіля;

8) стягнути з відповідача на його (позивача) користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, яка полягає в моральних стражданнях, яких він зазнав через протиправні дії відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2019 року (головуючий Іванова Л.А.) позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову від 29.11.2018 серії ВР №021397 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Закрито справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні пунктів 3-8 позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстави несплати судового збору за шість вимог немайнового характеру, щодо яких заявлено вимогу про перегляд рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року залишено без розгляду заяву позивача про відвід судді Чередниченка В.Є., відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу позивачу, який у встановлений судом строк не усунув її недоліку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить повністю скасувати рішення суду від 31 липня 2019 року і передати справу для продовження розгляду.

За доводами позивача, судовий збір за подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не стягується, незалежно від того, скільки похідних позовних вимог заявлено. Зазначає також, що суд зобов?язаний розглянути заяву про відвід на будь-якій стадії розгляду справи.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, указуючи на законність і обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів уважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини п?ятої, частини шостої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Норми Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" так само не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень - апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду в справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, установлених Законом України "Про судовий збір", сплаті не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.12.2016 в справі № 21-1410а16.

Проте, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, наведений висновок стосується лише спору, предметом якого є постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас предметом цього спору, крім скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, є дії відповідача, що передували, а також були вчинені під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п?ята статті 21 КАС України).

Згідно з приписами частини першої статті 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини другої статті 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями частини першої статті 286 КАС України передбачено, що предметом спору у справах про притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, оскаржені позивачем дії не пов`язані із притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки вони виходять за межи процедурних рішень, які вчиняє орган чи посадова особа, уповноважені на розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тому визначені позивачем у касаційній скарзі «похідні позовні вимоги» не охоплюються процедурними рішеннями під час розгляду справи та, відповідно, можуть бути самостійним предметом спору за правилами КАС України.

Закріплений у частині другій статті 9 КАС України принцип диспозитивності передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Отже, обсяг позовних вимог та їхнє формулювання належить виключно позивачу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень є самостійним способом судового захисту, про який просив позивач, та можуть розглядатися адміністративним судом окремо від вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У зв?язку з цим суд апеляційної інстанції мотивовано виходив з того, що за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача, позивача від сплати судового збору не звільнено.

Однак колегія суддів уважає помилковим висновок апеляційного суду щодо необхідності сплати судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, та за подання якої в силу пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється.

Водночас безпідставне включення до загального розрахунку суми судового збору, що підлягала сплаті позивачем, суми судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, не вплинуло на законність і обґрунтованість рішення суду про повернення апеляційної скарги позивачу, який у встановлений судом строк не сплатив судовий збір у будь-якому розмірі.

Щодо заявленого ОСОБА_1 відводу судді Чередниченку В.Є., то суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що за правилами частини третьої статті 39 КАС України заява про відвід подається протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тому вирішення цього питання на стадії прийняття позовної заяви до розгляду процесуальним законом не передбачено.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав уважати, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська