Справа № 369/1099/17
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2019 року
м. Київ
справа №369/1099/17
адміністративне провадження №К/9901/37410/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Мацедонська В. Е., судді: Лічевецький І. О., Мельничук В. П.) від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області (далі УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області), в якому просив визнати протиправними дії УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи із заробітної плати в сумі 1177,50 крб., одержану за роботу в зоні відчуження м. Прип`ять за період з 07 травня 1986 року по 12 травня 1986 року, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 липня 2016 року.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року позов задоволено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області задоволено. Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року скасовано і прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Приймаючи таке судове рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно поданої ним 13 грудня 2016 року заяви за відсутності довідки про заробітну плату (дохід) за період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому, відмовляючи в проведенні позивачу перерахунку пенсії, виходячи з розрахованої ним самостійно заробітної плати в сумі 1177,50 крб., одержаної за роботу в зоні відчуження м. Прип`ять за період з 07 травня 1986 року по 12 травня 1986 року, УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
У своїй касаційній скарзі позивач стверджує, що дії УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області щодо відмови йому у проведенні перерахунку пенсії, виходячи із заробітної плати в сумі 1177,50 крб., одержаної за роботу в зоні відчуження м. Прип`ять за період з 07 травня 1986 року по 12 травня 1986 року, є протиправними.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 09 серпня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16 жовтня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів установила таке.
ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , а також являється інвалідом 2 групи згідно посвідчення серії НОМЕР_2 .
Позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII).
Згідно наявних в матеріалах справи копій довідок Києво-Святошинського районного військового комісаріату від 06 лютого 1997 року, заробітна плата підполковника ОСОБА_1 у травні 1986 року складала: посадовий оклад 155,00 крб., військове звання 140,00 крб., вислуга років 35,50 крб. (довідка № 524). Позивач безпосередньо був зайнятий на роботах, передбачених постановами ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 вересня 1987 року № 1497-378 та Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 липня 1986 року № 665-195, що дають право на пільги у відповідності зі Списком № 1, затвердженим постановою ЦК СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173. Також позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 07 травня по 12 травня 1986 року при евакуації розрахунку військовозобов`язаних з м. Прип`ять. Час зазначеної роботи до 01 січня 1988 року зараховується у стаж при призначенні пенсії у трьохкратному розмірі, а у 1988-1990 роках у полуторному розмірі (довідка № 525). За роботу на посаді помічника РВК в населених пунктах зони відчуження м. Прип`ять з 07 травня по 12 травня 1986 року посадовий оклад (тарифна ставка) становив 330,00 крб. При цьому згідно відомості від 28 травня 1986 року № 16 позивачу виплачена заробітна плата в сумі 292,50 крб. з урахуванням коефіцієнту відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7. Крім того, оплата за підвищеними тарифними ставками (посадовими окладами) з урахуванням зони безпечності провадиться, виходячи із установленого в зоні відчуження 6-ти годинного робочого дня та 6-ти денного робочого тижня, зона ІІІ, кількість днів 6, кратність 5, всього 292,50 крб. (довідка № 526).
13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії, виходячи із заробітної плати в сумі 1177,50 крб., одержану за роботу в зоні відчуження м. Прип`ять за період з 07 травня по 12 травня 1986 року. Вказана заява мотивована тим, що заробітна плата за спірний період була нарахована та виплачена позивачу без урахування премій, які були встановлені нормативно-правовими актами СРСР та УРСР, розрахунок заробітної плати за час роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був проведений невірно, оскільки не були використані нормативні документи з грифом «таємно» і «для службового користування», що передбачають оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Листом УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області від 19 грудня 2016 року № 268/С-01 позивача повідомлено, що видача довідки про заробіток від 06 лютого 1997 року № 526 здійснювалась на підставі, зокрема, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7. Однак, у разі, якщо особа вважає, що заробітну плату за виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС їй дійсно було нараховано неправильно, вона може звертатися до підприємства (установи, організації), де вона працювала того часу, за новою довідкою про заробіток за відповідний період.
Разом з цим, відповідач звертає увагу, що листом Міністерства праці України від 22 листопада 1995 року № 09-3815 повідомлялося, що у разі неправильного нарахування заробітної плати особам, які брали участь у зазначених роботах у 1986-1987 роках, згідно з листом Міністерства праці України від 29 жовтня 1992 року

№ 09-3751 на підставі стверджуючих документів підприємство (організація), яке відряджало працівника в зону відчуження (або його правонаступник), має зробити перерахунок заробітної плати і надати довідку про новий розмір заробітної плати в зоні відчуження для подання до органу ПФУ за місцем проживання особи для перерахунку розміру пенсії.
Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме: бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
В силу ст. 15 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст. 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Крім того, постановою КМУ від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210).
У відповідності до п. 1 Порядку № 1210 визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 54 і 57 Закону № 796-XII. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (п. 2 Порядку № 1210).
Відповідно до п. 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 1990 роках, призначаються, виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
За ст. 15 Закону № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Згідно з п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1788-XII, затвердженого постановою ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Підпунктом 3 п. 2.1 наведеного Порядку установлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення). За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якими можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, вбачається, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 529/693/17 та від 25 вересня 2018 року у справі № 539/1386/17.
Як вірно установлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, звертаючись із заявою про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 не подавав до органів Пенсійного фонду довідку про заробітну плату (дохід).
Обґрунтовуючи свою позицію, скаржник зазначає, що Поліський районний військовий комісаріат Київської області, де позивач проходив військову службу, ліквідований, у зв`язку з чим нього не має можливості звернутися до цього органу з заявою про отримання відповідної довідки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про безпідставність таких доводів позивача з огляду на таке.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 грудня 2016 року № 1/5/5298, станом на 08 грудня 2016 року у підпорядкуванні Київського обласного військового комісаріату Поліського районного військового комісаріату Київської області не існує, Поліський район Київської області обслуговується Іванківським ОРВК Київської області.
При цьому, із вказаної довідки не вбачається, що Поліський районний військовий комісаріат Київської області ліквідований без визначення правонаступника, зокрема в довідці зазначено, що Поліський район Київської області обслуговується Іванківським ОРВК Київської області. Крім того, законодавством передбачена можливість звернення за довідкою про заробітну плату до архівної установи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки позивачем не було подано довідку про заробітну плату (дохід) за період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому відмова УПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області у проведені такого перерахунку є обґрунтованою і вмотивованою.
Ураховуючи зазначене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Київського апеляційного адміністративного від 25 липня 2017 року є законною і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).
Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного від 25 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач: І. В. Саприкіна
Судді: А. А. Єзеров
С. М. Чиркін