Справа № 183/3587/16
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року

Київ

справа №183/3587/16

адміністративне провадження №К/9901/45282/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Стеценка С. Г.,

суддів Рибачука А. І., Стрелець Т. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 (головуючий суддя - Дубовенко І. Г.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 (головуючий суддя Чепурнова Д. В., судді: Мельник В. В., Сафронова С. В.),

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Новомосковського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - УПФ, пенсійний орган, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправними дії відповідача, які пов`язані з виплатою надбавки інвалідам війни у розмірах менших ніж установлено статтею 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) за 2005 рік; зобов`язати УПФ нарахувати на користь ОСОБА_1 борг по невиплаченій надбавці до пенсії інвалідам війни ІІІ групи, за період з січня 2004 року по липень 2016 року, включно, згідно статті 13 Закону №3551-XII; на підставі Конституції України, статті 13 Закону №3551-XII з липня 2016 року нараховувати пенсію з урахуванням розміру 200 відсотків надбавки як інваліду війни ІІІ групи, а саме: 1127,7 + 2260,0 + 537,0 + 166,77 + 212,83 + 100 + 50 = 4453,30 гривень (далі - спірна надбавка, спірний перерахунок пенсії).

2. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач у період з січня 2004 по липень 2016 року здійснював нарахування і виплату спірної надбавки у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, яким врегульовані спірні правовідносини, а відтак порушив право позивача на соціальний захист.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017, позовні вимоги за період з 01.01.2004 по 21.12.2015 залишено без розгляду, а в решті позову відмовлено.

4. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом, встановлений частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, чинній до 15.12.2017, й, при цьому, з матеріалів позовної заяви не вбачається поважних підстав для його поновлення. Також, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову в межах шестимісячного строку звернення до суду, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, спірна надбавка виплачується відповідачем у розмірі, встановленому законом.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також узагальнений виклад позиції інших учасників справи

5. Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

6. Аргументуючи касаційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що строк звернення до адміністративного суду, на його думку, не пропущений. При цьому, посилається на те, що суди, вирішуючи цей спір, не надали належної правової оцінки усім обставинам справи, а також доводам позовної заяви.

7. Касаційна скарга мотивована й тим, що в силу приписів, зокрема, статті 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), статті 55 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) спірний перерахунок пенсії належить здійснити без обмеження будь-яким строком, а відтак вважає, що стаття 99 КАС України, у даному випадку, застосована судами помилково.

8. Також, в обґрунтуванні касаційної скарги позивач наголошує, що пенсія за своєю природою є джерелом існування і доходом, а тому на правовідносини, пов`язані з її обчисленням, нарахуванням і виплатою, розповсюджується дія законодавства про оплату праці, в тому числі положення статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), яка визначає можливість звернення до суду без обмеження будь-яким строком.

9. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

ІV. Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

11. В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

12. За правилами підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Гімона М. М., суддів: Мороз Л. Л., Бучик А. Ю.

14. У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Гімона М. М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №14) та на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Стеценка С. Г., суддів: Стрелець Т. Г., Тацій Л. В.

15. Також, у зв`язку з відпусткою судді Тацій Л. В., на підставі службової записки судді-доповідача та розпорядження заступника керівника апарату Верховного суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Стеценка С. Г., суддів: Стрелець Т. Г., Рибачука А. І.

V. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

16. Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

17. Листом УПФ від 29.12.2015 вих. №С-118 на звернення позивача повідомлено, що він перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, призначену на підставі правових норм Закону №2262-XII з 06.06.2005 (з 04.04.2002 по 05.06.2005 отримував пенсію по інвалідності на загальних підставах).

18. Відповідно до довідки МСЕК №377275 від 03.02.2004 позивач з 25.12.2003 отримує підвищення до пенсії, передбачене статтею 13 Закону №3551-XII.

19. Не погоджуючись із розміром вказаного підвищення, позивач звернувся до суду з цим позовом, який зареєстрований у канцелярії суду першої інстанції 21.06.2016 відповідно до дати, зазначеної на відбитку штампу вхідної кореспонденції.

VI. Позиція Верховного Суду

20. Відповідно до статті 34 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), яка була чинною станом на 04.04.2002 - дати призначення позивачу пенсії по інвалідності на загальних підставах, пенсії призначаються на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. Інвалідам - чоловікам старше 60 років і жінкам старше 55 років пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться тільки за їх заявою.

21. За визначенням статті 1 Закону №1058-IV (набув чинності з 01.01.2004) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

22. Щомісячний характер пенсійної виплати встановлює й Закон №2262-XII, відповідно до якого позивачу з 06.06.2005 призначена пенсія по інвалідності.

23. Згідно з положеннями частини четвертої статті 13 Закону №3551-XII (в редакції, чинній до 01.01.2006) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

24. З 01.01.2006 вказана правова норма викладена у новій редакції відповідно до Закону України від 05.10.2005 №2939-IV «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №2939-IV).

25. Так, з урахуванням змін, внесених Законом №2939-IV, який набув чинності 01.01.2006, частиною четвертою статті 13 Закону №3551-XII встановлено, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

26. Тобто, передбачене частиною четвертою статті 13 Закону №3551-XII підвищення до пенсії має періодичний характер і виплачується щомісячно разом з пенсією, а відтак позивач міг дізнатись про порушення своїх прав щоразу, одержуючи вказані виплати.

27. Колегія суддів враховує, що права і свободи людини і громадянина, в тому числі на соціальний захист, захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

28. Частиною п`ятою статті 125 Основного Закону України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

29. Завданням адміністративного судочинства, за визначенням частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

30. В свою чергу, частина перша статті 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

31. Строк звернення до адміністративного суду, станом на час подання до суду першої інстанції цієї позовної заяви, регламентовано статтею 99 КАС України в редакції, чинній до 15.12.2017 за приписами частини другої якої, звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

32. Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

33. Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

34. Водночас, право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує й стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною відповідним Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

35. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

36. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

37. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

38. Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

39. Колегія суддів наголошує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Основного Закону).

40. Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

41. Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

42. З`ясовуючи питання дотримання строку звернення до адміністративного суду, необхідно, в контексті обставин кожної конкретної справи, звертати увагу на усі доводи особи-заявника; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

43. У даному ж випадку, позивач, отримуючи щомісяця з 25.12.2003 спірне підвищення до пенсії, вперше звернувся до пенсійного органу з приводу питання правильності обчислення розміру вказаної виплати лише наприкінці 2015 року, а позов подав лише 21.06.2016 і, як встановлено судами, не вчиняв жодних інших дій, спрямованих на захист порушених, на його думку, прав.

44. За таких обставин, касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

45. Що ж до тверджень скаржника стосовно того, що строк, встановлений частиною другою статті 99 КАС України, ним не пропущено в силу приписів статті 46 Закону №1058-IV та статті 55 Закону №2262-XII, колегія суддів зазначає наступне.

46. Вказані положення законодавства встановлюють, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (частина друга статті 55 Закону №2262-XII).

47. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (частина друга статті 46 Закону №1058-IV).

48. Відтак, передумовою для застосування цих правових норм є факт нарахування суми пенсії пенсіонеру, однак, як встановлено судами і не заперечується позивачем, спірне підвищення до пенсії не було нараховано ОСОБА_1 пенсійним органом.

49. Суд, також, критично ставиться до тверджень позивача про те, що на пенсійну виплату розповсюджуються норми законодавства про оплату праці, в тому числі й статті 233 КЗпП України, оскільки за приписами частини першої статті 1 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входять основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Відтак, пенсія не є заробітною платою і не входить до її структури.

50. Більше того, стаття 233 КЗпП України визначає конкретний суб`єктний критерій стосовно права на звернення до суду з позовом без обмеження будь-яким строком й передбачає, що таке належить виключно працівникові, а не пенсіонеру, при цьому, вказана правова норма чітко встановлює предмет такого позову - про стягнення належної працівникові заробітної плати, тоді як даній спір виник стосовно перерахунку і виплати підвищення до пенсії.

51. Ураховуючи викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія статті 233 КЗпП України, натомість, даний спір повинен вирішуватись у межах встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

52. Зважаючи на вищезазначене, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах вимог і доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що такі є законним та обґрунтованим й не підлягають скасуванню, оскільки спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

53. За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

54. Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

55. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 - без змін.

56. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,

А. І. Рибачук,

Т. Г. Стрелець,

Судді Верховного Суду