Справа № 240/11058/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 жовтня 2019 року справа № 240/11058/19

категорія 111060000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Гурін Д.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни про визнання протиправними дій, скасування рішення, -

встановив:

16 жовтня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни, у якому просить:

- визнати протиправними дії заступника начальника Головного управління ДПС у Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни;

- скасувати винесене відповідачем 21 лютого 2017 року рішення № про нарахування ОСОБА_1 штрафу у сумі 314,89 грн та нарахування пені у розмірі 5771,91 грн за необґрунтованістю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач до теперішнього часу не провів позапланової перевірки за заявою позивача від 30 січня 2017 року, не вручив позивачу письмової вимоги з визначенням у ній строків сплати боргу. На думку позивача, йому штучно створену недоїмку у розмірі 3148,91 грн, навмисно не зараховано до його пенсійного стажу роботи сплачені ним 27 січня 2017 року кошти у розмірі 1540,80 грн на загальнообов`язкове державне пенсійне та соціальне страхування. Крім того, позивач вважає, що відповідач без належного рішення суду, наділив себе повноваженнями на отримання вищевказаного розміру коштів, а тому, винесене відповідачем рішення від 21 лютого 2017 року № є передчасним та необґрунтованим.

В абзаці першому прохальної частини позовної заяви позивачем викладено клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що строк звернення до суду з даним позовом ним пропущено з поважних причин, оскільки в інформаційній довідці з Єдиного реєстру боржників від 10 вересня 2019 року відсутня інформація про те, що він є боржником, а з листів відповідача від 12 вересня 2019 року та від 23 вересня 2019 року та від 7 жовтня 2019 року дізнався, що відповідач сплачені позивачем 27 січня 2017 року кошти у розмірі 1540,80 грн не зарахував на загальнообов`язкове державне соціальне та пенсійне страхування до пенсійного стажу позивача, дізнався про відсутність акта проведення позапланової перевірки, дізнався про відсутність рішення суду, яким відповідача наділено правом на отримання коштів у розмірі 1540,80 грн та 3148,91 грн.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом та дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

Предметом оскарження у даній справі є рішення заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни від 21 лютого 2017 року № про нарахування ОСОБА_1 штрафу у сумі 314,89 грн та нарахування пені у розмірі 5771,91 грн.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, варто звернути увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає "Право на справедливий суд", одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) в рішенні "Іліан проти Туреччини", зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Разом з тим, строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Перевіряючи твердження позивача про те, що строк звернення до суду з даним позовом ним пропущено з поважних причин, суд дійшов наступних висновків.

З наявних у матеріалах адміністративного позову листах відповідача від 12 вересня 2019 року №440/14/06-30-33-0/10, від 23 вересня 2019 року №651/14/06-30-3,3-01-42 та від 7 жовтня 2019 року №1424/14/06-30-33-01-43 наданих на заяви ОСОБА_1 від 9 вересня 2019 року вх№213/ФОП, від 17 вересня 2019 року та від 1 жовтня 2019 року №2053/ФОП відповідно, судом встановлено, що у зв`язку з набранням чинності Законами України від 4 липня 2013 року №404-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" та від 4 липня 2013 року №406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" (зі змінами та доповненнями), функцію з адміністрування єдиного внеску покладено на податкові органи, а саме, з 1 жовтня 2013 року прийняття звітності з єдиного внеску, взяття на облік та зняття з обліку платників єдиного внеску. Відкриті спеціальні рахунки для перерахування єдиного внеску та передані залишки Пенсійним фондом України зі сплати єдиного внеску, які відображені в інтегрованих картках платників єдиного внеску.

Пенсійним фондом України станом на 1 жовтня 2013 року по ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) передана сума боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 3148,91 грн, яка відображена в інтегрованій картці по коду платежу 71040000 "Єдиний внесок, для фіз. осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування".

Заборгованість виникла у зв`язку з тим, що за 2011 рік ФОП ОСОБА_1 проведено нарахування єдиного внеску в сумі 3661,91 грн. Які ним частково було сплачено у сумі 513,00 грн, сума боргу станом на 1 жовтня 2013 року складала 3148,91 грн, що підтверджено листом Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20 лютого 2017 року №2571/06.

ОСОБА_1 погасив суму боргу зі сплати єдиного соціальному внеску у розмірі 3148,91 грн (платіжне доручення від 26 січня 2017 року №2053710SВ).

27 січня 2017 року ФОП ОСОБА_1 було прийнято рішення про проведення державної реєстрації №5014061 щодо припинення підприємницької діяльності.

У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності до контролюючого органу було подано "Звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" форми №Д5 (Таблицю №1) з відображенням нарахування єдиного внеску за січень 2017 у сумі 704,00 грн, які були сплачені 30 січня 2017 року (платіжне доручення від 30 січня 2017 року №2062130SВ).

Також 27 січня 2017 року ОСОБА_1 здійснив оплату єдиного внеску у сумі 1540,80 грн відповідно до платіжного доручення від 27 січня 2017 року №@2РL125956 і з урахуванням усіх здійснених оплат, станом на 1 лютого 2017 року за ОСОБА_1 рахувалась переплата єдиного внеску у розмірі 1540,80 грн.

Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, за несвоєчасне перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у сумі 3148,91 грн, було винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21 лютого 2017 року за № на загальну суму 6086,84 грн (сума штрафної санкції - 314,89 грн та сума пені - 5771,95 грн), яке було направлено на адресу ОСОБА_1 22 лютого 2017 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримано позивачем під розписку 24 лютого 2017 року.

Не погодившись із рішенням від 21 лютого 2017 року за №, ОСОБА_1 оскаржив його до Богунського районного суду м. Житомира (позовна заява від 25 квітня 2017 року) за якою було відкрито провадження в адміністративній справі №295/4580/17-ц предметом розгляду якої було скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 квітня 2017 року №Ф-5080-23 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21 лютого 2017 року №.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 29 червня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Держаної фіскальної служби України в Житомирській області Риженкової К.В. про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, як не підсудний цьому адміністративному суду. Суд дійшов висновку у вказаній ухвалі про те, що справи, в яких однією зі сторін є посадова особа органу державної фіскальної служби з приводу скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, непідсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (http://reyestr.court.gov.ua/Review/67458471).

7 листопада 2017 року Вищий адміністративний суд України ухвалою №К/800/29839/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни про скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску повернув скаржнику. В ухвалі роз`яснив, що рішення заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску не є видом притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні Кодексу України про адміністративні правопорушення та регулюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (http://reyestr.court.gov.ua/Review/70589143).

Після завершення судового оскарження, станом на 31 грудня 2017 року, враховуючи борг за рішенням № від 21 лютого 2017 року у розмірі 6086,84 грн, що не було скасоване судами, та з урахуванням переплати у розмірі 1540,80 грн, яка була зарахована на часткове погашення боргу, за ОСОБА_1 залишилася несплаченою решта суми боргу у розмірі 4546,04 грн по коду платежу 71040000 "Єдиний внесок, для фіз. осіб підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач не тільки був обізнаним про прийняте заступником начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Житомирській області Риженковою Катериною Володимирівною рішення, але й звертався у квітні 2017 року до суду із позовом про його скасування.

Наведені обставини спростовують доводи позивача, про те, що він дізнався про існування заборгованості, про яку йдеться в оскаржуваному ним рішенні від 21 лютого 2017 року та про саме рішення лише у вересні 2019 року.

Після того як суди відмовили у розгляді позовної заяви ОСОБА_1 та роз`яснили підсудність вказаної справи, позивач повинен був звернутися до Житомирського окружного адміністративного суду, однак не робив цього з листопада 2017 року без поважних на те причин.

Обставини наведені позивачем у позовній заяві не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Отже, суд вважає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення позивачем не наведено жодних поважних причин його пропуску, суд дійшов до висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

У задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області Риженкової Катерини Володимирівни про визнання протиправними дій, скасування рішення - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін