Справа № 809/1059/15
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2019 року

Київ

справа №809/1059/15

адміністративне провадження №К/9901/26218/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року (суддя Григорук О.Б.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року (судді: Шавель Р.М. (головуючий), Бруновська Н.В., Каралюс В.М.)

у справі № 809/1059/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд»

до Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Управління Державної казначейської служби України у Долинському районі Івано-Франківської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» (далі - ТОВ «Мілвуд») звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати прийняте Долинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - Долинська ОДПІ, контролюючий орган) податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2015 року № ; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у сумі 55 846 грн.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 07 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року, позов ТОВ «Мілвуд» задовольнив частково: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2015 року № ; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Судові рішення мотивовані тим, що пункт 200.1 статті 200 Податкового кодексу України не ставить у залежність виникнення права на бюджетне відшкодування від факту надання послуг (виконання робіт), у зв`язку з чим позивачем правомірно заявлено до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість у розмірі 55 846 грн.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Долинська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Мілвуд» відмовити повністю. Зокрема, контролюючий орган зазначив, що оскільки роботи за договором від 08 квітня 2014 року № U-02-04-2014, укладеним між позивачем та ТОВ «Ллентаб Україна», виконані згідно з актом прийому-передачі від 28 січня 2015 року, то право на бюджетне відшкодування виникло у позивача за результатами податкового періоду - січень 2015 року.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17 червня 2016 року відкрив касаційне провадження за скаргою Долинської ОДПІ.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Мілвуд» вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просило відмовити.

20 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що у період із 05 до 11 лютого 2015 року Долинською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мілвуд» з питань правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за листопад 2014 року, за результатами якої складено акт від 17 лютого 2015 року № 283/09-05-15/3732211.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за декларацією за листопад 2014 року у розмірі 55 846 грн, про що контролюючий орган 27 лютого 2015 року прийняв податкове повідомлення-рішення № .

Свої дії щодо прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення Долинська ОДПІ мотивує тим, що ТОВ «Мілвуд» правомірно включило до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у розмірі 55 846 грн, однак, на думку відповідача, право на бюджетне відшкодування коштів на рахунок у позивача виникає тільки за умови виконання договору, тобто у разі фактичного надання послуг (виконання робіт).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Так, згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів (пункт 200.6 статті 200 Податкового кодексу України).

За положеннями пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Зі змісту наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для виникнення у платника права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість є наявність від`ємного значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України. При цьому право на бюджетне відшкодування не ставиться у залежність від того, чи почали товари/послуги та основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ «Ллентаб Україна» укладено договір № U-02-04-2014, предметом якого було виконання робіт із монтажу конструкцій.

На виконання умов договору ТОВ «Мілвуд» здійснило попередню оплату на суму 335 078,59 грн, у тому числі ПДВ - 55 846,43 грн, згідно з платіжним дорученням від 23 жовтня 2014 року № 558.

З урахуванням вимог статті 198 Податкового кодексу України 23 жовтня 2014 року ТОВ «Ллентаб Україна» виписало податкову накладну № 5.

Відповідно до декларації за листопад 2014 року позивач заявив до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість, у тому числі віднесену до податкового кредиту суму сплаченого податку на додану вартість у розмірі 55 846 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки контролюючим органом не виявлено незареєстрованих податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних за період жовтень-листопад 2014 року, як і не виявлено розбіжностей між показниками податкового зобов`язання ТОВ «Ллентаб Україна» та податкового кредиту ТОВ «Мілвуд».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що позивач правомірно заявив до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість у розмірі 55 846 грн у податковій декларації за листопад 2014 року, тому спірне податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності доводів судів попередніх інстанцій, якими мотивовані судові рішення, та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова