Справа № 360/2096/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року справа №360/2096/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Сіваченка І.В., Гаврищук Т.Г., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 360/2096/19 (головуючий суддя І інстанції - Шембелян В.С.), складене в повному обсязі 11 липня 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про:

- визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не включення періоду роботи в Біловодському кооперативі «Деркул» в період з 24 жовтня 1989 року по 11 серпня 1995 року;

- зобов`язання управління зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії період роботи в управлінні в період з 24 жовтня 1989 року по 11 серпня 1995 року (а.с. 3-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 3-5).

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення, задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, посилався записи трудової книжки в частині роботи у кооперативі зроблені однаковими чорнилами, не містять виправлень, не містять ознак підробки, відтак відсутні сумніви щодо його роботи у кооперативі.

При цьому, позивачем зазначено, що Біловодський кооператив «Деркул» зареєстровано рішенням виконавчого комітету Біловодської районної ради народних депутатів № 234 від 17 жовтня 1989 року «Про реєстрацію статуту Біловодського кооперативу «Деркул», перереєстрації до ЄДРПОУ не проводилась у зв`язку з призупиненням його діяльності, при цьому документи по особовому складу кооперативу не збереглись.

Посилався на те, що суд першої інстанції протиправно не допитав свідків у відповідності до положень п. 18 Порядку № 637 (а.с. 141-143).

Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з паспортом позивача серії НОМЕР_1 , виданим 26 серпня 2015 року Біловодським РВ УДМС України в Луганській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час звернення до Біловодського ОУПФУ Луганської області досяг 60 років (а.с.6).

06 лютого 2019 року позивач звернувся до Біловодського ОУПФУ Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документу про місце проживання (реєстрації) особи, паспорта, трудову книжку, військовий квиток, диплому, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01 липня 2000 року, документу, що підтверджує виконання роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років та заяву про спосіб виплати пенсії (а.с.74,75).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2019 року управлінням прийнято рішення від 22 лютого 2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи (а.с. 11, 70).

Відповідно до вищезазначеного рішення до розрахунку пенсії в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком не враховано період роботи з 24 жовтня 1989 року по 11 серпня 1995 року в Біловодському кооперативі "Деркул" у зв`язку з тим, що в його трудовій книжці записи про прийняття та звільнення з роботи зроблені різними чорнилами, виправлення не завірене підписом відповідальної особи та печаткою, запис про звільнення не містить підпису керівника та ініціалів. Вищевказані порушення не відповідають правилам ведення трудових книжок.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що загальний стаж роботи позивача складає 20 років 06 місяців 25 днів.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій управління щодо невключення до страхового стажу позивача періоди його роботи у Біловодському кооперативі "Деркул" в вищевказаних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог зазначив, що вищевказані періоди роботи не підтверджені належними доказами, а записи в трудовій книжці мають виправлення та неточності.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудову книжку позивача запису про прийняття на посаду була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06 вересня 1973 року № 656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

При цьому, на момент звільнення позивача вже була «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110,отже трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Трудова книжка серії НОМЕР_2 містить наступні записи про трудову діяльність позивача за спірний період в Біловодському кооперативі « Деркул » (а.с.9,10):

- 24 жовтня 1989 року прийнято на посаду голови кооперативу (запис № 12);

- 11 серпня 1995 року звільнено з посади у зв`язку з ліквідацією підприємства (запис б/н).

Запис без номеру від 11 серпня 1995 року про звільнення позивача з посади не містить підпису керівника та ініціалів та, крім того, в ньому зазначено назву посади відповідальної особи, підписом якої має бути завірено дійсність запису про звільнення позивача «директор кооператива «Деркул».

Згідно з вимогами пункту 4.1. Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також, пунктом 2.8. Інструкції №58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відтак, записи в трудовій книжці позивача: №12 від 24 жовтня 1989 року про прийняття на роботу, а також без номеру від 11 серпня 1995 року про звільнення його з роботи в Біловодському кооперативі «Деркул» не відповідають вимогам пунктів 2.4, 4.1 Інструкції №58, оскільки не засвідчені підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи, з чого слідує, що трудова книжка позивача у спірні періоди роботи оформлена з порушеннями діючих на момент її заповнення інструкцій.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Позивачем надано суду уточнюючу довідку від 25 січня 2019 року № 7, видану Біловодським кооперативом «Деркул» для підтвердження періоду його роботи з 24 жовтня 1989 по 11 серпня 1995 року. Зазначена довідка завірена печаткою Біловодського кооперативу «Деркул» Ворошиловградської області УРСР (російською мовою) та підписом голови кооперативу ОСОБА_1 (а.с.8).

В зазначеній довідці вказано, що вона видана на підставі книги наказів за 1989-1995 роки ОСОБА_1 на підтвердження того, що 24 жовтня 1989 року його було обрано головою Біловодського кооперативу «Деркул», наказ №1 від 24 жовтня 1989 року. Звільнено 11 серпня 1995 року згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, наказ № 21 від 11 серпня 1995 року.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що Біловодський кооператив «Деркул» був створений відповідно до Закону СРСР «Про кооперацію в СРСР» №8998-11 від 26 травня 1988 року, зареєстрований виконавчим комітетом Біловодської районної ради народних депутатів № 234 від 17 жовтня 1989 року «Про реєстрацію статуту Біловодського кооперативу «Деркул», перереєстрації до ЄДРПОУ не проводилась у зв`язку з призупиненням його діяльності, при цьому документи по особовому складу кооперативу не збереглись.

Враховуючи вищевикладене, та, що Біловодський кооператив «Деркул» не перереєстровано у ЄДРПОУ (у зв`язку з чим відсутня можливість встановити особу підписанта до ліквідації кооперативу), суд першої та апеляційної інстанції позбавлений права на прийняття уточнюючої довідки про підтвердження страхового стажу як доказ по справі.

При цьому, книгу наказів за 1989-1995 роки (на яку посилається позивач в уточнюючій довідці) суду не надано, що також позбавляє можливості достовірно встановити працю позивача у кооперативі.

21 лютого 2019 року Біловодським ОУПФУ був направлений запит № 930/03-18 від 21 лютого 2019 року до Комунальної установи «Трудовий архів територіальних громад Біловодського району» щодо надання довідки про стаж ОСОБА_1 за період роботи з 24 жовтня 1989 року по 11 серпня 1995 року на посаді голови кооперативу «Деркул» (а.с.93).

Листом Комунальної установи «Трудовий архів територіальних громад Біловодського району» від 26 лютого 2019 року № 02-17/11 на зазначений запит повідомлено Біловодське ОУПФУ, що документи з особового складу по кооперативу «Деркул» до КУ «Трудовий архів» не надходило (а.с.94).

Відтак, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів роботи позивача у кооперативі (будь-то книга наказів, відомостей про отримання заробітної плати, довідки про відрахування податків до податкового органу та створення кооперативу,зокрема Устав, тощо), суд апеляційної інстанції вважає за правомірним відмову суду першої інстанції у прийнятті як доказу уточнюючої довідки про роботу позивача у кооперативі.

Пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Суд апеляційної інстанції не приймає довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував вищевказані вимоги та не допитав свідків на підтвердження страхового стажу, оскільки показання свідків приймаються як доказ наявності страхового стажу тільки у випадку ліквідації підприємства на якому працювала особа, однак, у даному випадку, кооператив не ліквідовано, про що зазначив сам позивач в апеляційній скарзі, вказавши, що діяльність кооперативу була призупинена, тому перереєстрація із внесенням відомостей до ЄДРПОУ підприємства не проводилася та доказів існування зазначеного кооперативу не знайдено( а.с.142).

Суд апеляційної інстанції не приймає як доказ надане позивачем Рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 17.10.1989 року № 234, оскільки зазначена копія не завірена належним чином та підстави її отримання не відомі.

Інших доказів діяльності кооперативу не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок пенсійного органу та суду першої інстанції щодо не підтвердження наявності страхового стажу у позивача у Біловодському кооперативі « Деркул ».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у справі № 360/2096/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 16 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Сіваченко

Т.Г. Гаврищук