Справа № 817/508/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №817/508/16

касаційне провадження №К/9901/27254/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 (суддя Гломб Ю.О.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 (головуючий суддя - Іваненко Т.В., судді: Зарудяна Л.О., Кузьменко Л.В.) у справі № 817/508/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Рівненський регіональний ринок сільськогосподарської продукції «Шелен» до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною відмови та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський регіональний ринок сільськогосподарської продукції «Шелен» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області та Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про: визнання протиправною відмови відповідача-2 у поданні до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми пені, що підлягає виплаті внаслідок затримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, яка міститься в листі від 22.03.2016 № 1495/10-07; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь позивача заборгованості з пені, нарахованої внаслідок прострочення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, у розмірі 200551,91 грн.

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 08.07.2016 позов задовольнив повністю.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25.10.2016 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 залишив без змін.

Рівненська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідач-2 посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 11, частини другої статті 17, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).

Зокрема, зазначає про відсутність в органу доходів і зборів законних повноважень для надання висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету позивачу, до закінчення процедури касаційного оскарження та прийняття Вищим адміністративним судом України остаточного рішення у справі № 817/401/15.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.09.2014 позивачем подано до Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, в якій заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника в банку суму податку на додану вартість у розмірі 1202083,00 грн.

Відповідачем-2, у свою чергу, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Рівненський регіональний ринок сільськогосподарської продукції «Шелен» з питання правомірності нарахування вказаної суми бюджетного відшкодування, за результатами якої складено акт від 24.10.2014 № 152/15/37781030.

На підставі зазначеного акта перевірки органом доходів і зборів прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014 № , згідно з яким відмовлено в бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість у сумі 1202083,00 грн.

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 16.03.2015 у справі № 817/401/15, яку Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.06.2015 залишив без змін, визнав протиправним та скасував названий акт індивідуальної дії в частині відмови в наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1190136,48 грн.

В подальшому постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.09.2015 у справі № 817/2359/15, яка набрала законної сили 27.11.2015, визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновку про відшкодування на користь позивача податку на додану вартість у сумі 1190136,48 грн. та стягнуто з Державного бюджету України через відповідача-1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Рівненський регіональний ринок сільськогосподарської продукції «Шелен» зазначену суму бюджетного відшкодування.

Вказаними судовими рішеннями підтверджено право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у сумі 1190136,48 грн. та встановлено, що податковий орган був зобов`язаний не пізніше 16.07.2015 підготувати та направити до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідний висновок.

За правилами пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з частинами третьою, п`ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені законодавчі положення, позивач повинен був отримати бюджетне відшкодування за декларацією за серпень 2014 року в розмірі 1190136,48 грн. до 16.07.2015, тоді як відповідну суму фактично отримано ним 11.02.2016.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

За таких обставин висновок судових інстанцій про те, що сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1190136,48 грн., яка не була відшкодована позивачу в законодавчо визначений строк, набула статусу бюджетної заборгованості, на яку нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, ґрунтується на правильному тлумаченні норм матеріального права.

Наведене застосування пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) узгоджується з правовим висновок Верховного Суду України, висловленим у постанові від 03.06.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Південкабель» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення суми, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Подібні висновки щодо застосування наведених норм права викладено й у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 822/553/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Славутський комбінат «Будфарфор» до Славутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Славутського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області про стягнення коштів.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі № 817/508/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк