Справа № 140/1496/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8095/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 20 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

06 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі ОУ ПФУ) та зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з моменту звернення 11 лютого 2019 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 140/1496/19 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при поданні позивачем заяви про призначення пенсії за віком були дотримані законодавчо визначені умови, за яких така пенсія призначається, відтак у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у її призначенні.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОУ ПФУ, яке у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки позивачка вже отримувала пенсію по інвалідності, призначену згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу», то призначення пенсії за віком згідно цього ж Закону неможливе.

ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу Ковельського ОУ ПФУ, у якому вважає вимоги апелянта безпідставними, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії ВЛН № 0101527 від 03 березня 2012 року є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання).

З 10 липня 2007 року по 29 серпня 2008 року позивачка отримувала пенсію по інвалідності від загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

З 29 серпня 2008 року по 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності, призначену згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу» (Закон № 3723-ХII, в редакції чинній на момент звернення за пенсією).

Відповідно до заяви від 01 грудня 2017 року позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходились на час переведення в пенсійній справі, та перераховано розмір пенсії з врахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії, яку вона отримуєте і на даний час.

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ОУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ.

Відповідач листом від 28 лютого 2019 року № 2270/02-21-21 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 лютого 2019 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХII відмовив у призначенні позивачці вказаного виду пенсії з огляду на те, що 29 серпня 2008 року їй вже була призначена пенсія згідно із Законом № 3723-ХІІ по інвалідності.

Не погоджуючись із відмовою ОУ ПФУ про призначення їй пенсії, позивачка звернулася із позовом до суду про зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) призначається один з видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частинами другою і п`ятою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I та II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I та II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Таким чином, наведеними нормами законодавства передбачено право особи, яка має одночасно право на різні види пенсії, самостійно обирати один з видів, а також переводитись з одного виду пенсії на інший.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ (далі Закон № 889-VІІІ), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно із частиною 1 статті 90 цього Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, відповідно до пункту 3 якого передбачено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону.

Як слідує з матеріалів справи, 29 серпня 2008 року позивачці призначено було пенсію по інвалідності за нормами Закону № 3723-ХІІ, тобто, до набрання чинності Законом № 889-VIII.

Аналізуючи наведені правові норми, апеляційний суд дійшов переконання, що переведенням особи з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що передбачені одним Законом.

Відтак, у спірному випадку мова йде про переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії, призначеної за Законом № 3723-ХІІ (по інвалідності), на інший вид пенсії (за віком), що унеможливлює призначення позивачці пенсії за віком повторно за нормами того ж Закону (стаття 37 Закону № 3723-ХІІ). Оскільки позивачкою ставиться питання саме про призначення їй пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу», а не про переведення на інший вид пенсії, апеляційний суд приходить до переконання про правомірність відмови ОУ ПФУ у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11 лютого 2019 року, а отже про помилковість задоволення судом першої інстанції заявлених нею позовних вимог у рамках цієї справи.

Частиною 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було порушено невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Тому оскаржувана ОУ ПФУ постанова підлягає скасуванню із прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі № 140/1496/19 скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор