Справа № 240/10807/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гуріна Д.М.,
секретаря судового засідання Шуляк О.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Бондарчук Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання неправомірною та скасування постанови, -
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з постановою, оскільки вважає, що положення частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, не можуть бути застосовні до неї за минулий період, оскільки закон зворотної дії не має.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та повідомленням (викликом) учасників справи на 16 жовтня 2019 року на 11:00.
У судовому засіданні 16 жовтня 2019 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, з урахуванням уточнень, та просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.
У судовому засіданні 16 жовтня 2019 року представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Погоджується з тим, що штраф має застосовуватись з 28 серпня 2018 року та визнала адміністративний позов. Щодо прийняття до розгляду, поданої позивачем уточненої позовної заяви не заперечує.
У судовому засіданні суд ухвалою від 16 жовтня 2019 року, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, прийняв уточнену позовну заяву до розгляду, про що секретарем внесено запис до протоколу судового засідання від 16 жовтня 2019 року.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Не погодившись із вказаною постановою та вважаючи її протиправною позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (у редакції на момент прийняття спірної постанови) (далі - Закон №1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок стягнення аліментів встановлений статтею 71 цього Закону, відповідно до частини 3 якої визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України від 3 липня 2018 року №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання".
Відповідно до вимог вказаного Закону частина 4 статті 11 Закону №1404 викладена у такій редакції "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини 9, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
Суми штрафів стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу (частина 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що з моменту набрання чинності Закону №2475-VІІІ до моменту застосування державним виконавцем штрафу на підставі частини 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ відповідальність за цією статтею не може бути застосована, оскільки на цей час ще не настав строк, передбачений абзацами 1-3 частинами 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ.
Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів передбачених частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, але не раніше дня набрання чинності Законом №2475-VІІІ, тобто після 28 серпня 2018 року.
Оскільки, законодавець прямо пов`язує склад правопорушення з невиконанням боржником своїх обов`язків протягом тих періодів, які зазначені у частині 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ, з врахуванням вимог статті 58 Конституції України, необхідною умовою притягнення до відповідальності за частиною 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ, є те, щоб перебіг цих строків, відбувався вже після набрання чинності частиною 14 статті 71 Закону №2475-VІІІ, тобто після 28 серпня 2018 року.
Оскаржувана постанова прийнята відповідачем за відсутності передбачених законодавством підстав, тобто, необґрунтовано, що є підставою для визнання постанови протиправною та її скасування.
Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Згідно з положеннями частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
При зверненні до суду з адміністративним позовом, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі від 7 жовтня 2019 року відстрочив позивачу сплату судового збору у сумі 768,40 грн до ухвалення судового рішення у справі.
Отже позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 768,40 грн, однак враховуючи те, що судове рішення ухвалюється на користь позивача, суд стягує судовий збір з відповідача на користь Державного бюджету.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 16 жовтня 2019 року.

Суддя Д.М. Гурін