Справа № 200/11037/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. Справа№200/11037/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: с. Петровського, Покровський район, Донецька область; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Центральна, буд. 12, м. Мирноград, Донецька області, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2019 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2018 року;

- зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.12.2017 року з зарахуванням до страхового стажу наступних періодів:

- в Срібнянському яслі саду з 14.06.1979 року по 01.08.1980 року;

- час навчання в міському ПТУ № 11 міста Дніпропетровська з 01.09.1980 року по 24.07.1981 року;

- в Ворошиловському наклад очному управлінні з 13.08.1986 року по 12.09.1989 року;

- в АТ Срібне з 19.08.1996 року по 24.12.1998 року;

- в ТОВ Петровське з 24.01.1999 року по 31.01.1999 року; з 17.02.1999 року по 31.03.1999 року; з 18.03.1999 року по 31.03.1999 року; з 24.04.1999 року по 30.03.1999 року; з 22.05.1999 року по 31.05.1999 року; з 21.06.1999 року по 30.06.1999 року; з 22.07.1999 року по 31.07.1999 року; з 15.10.1999 року по 21.03.2000 року;

до спеціального стажу як 2 роки за 1 рік період з 01.01.1991 року по 18.06.1991 року на руднику Баренцбург (арх. Шпіцбергену Норвегія).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначені пенсії у зв`язку із недостатністю страхового стажу роботи, оскільки безпідставно, на думку позивача, не зараховано спірні періоди роботи по формальним обставинам, оскільки всі вказані періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, якій підтверджує стаж роботи.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування стажу роботи протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що Рішенням управління позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає 15 років 06 місяців 14 днів, оскільки до страхового стажу не зараховані періоди:

- роботи у Срібнянському яслах-садку з 14.06.1979 року по 01.08.1980 року, так як має місце виправлення в даті прийому та даті звільнення, відсутня довідка про період роботи;

- роботи у Ворошиловоградському наладочному управління з 13.08.1986 року по 12.09.1980 року, так як запис не завірено печаткою та підписом відповідальної особи;

- роботи в АТ «Срібне» з 19.08.1996 року по 24.12.1998 року, так як запис про звільнення внесено олівцем, відсутня довідка про період роботи;

- навчання у міському ПТУ № 11 м. Дніпропетровська з 01.09.1980 року по 24.07.1981 року так як диплом не був пред`явлений та у трудовій книжці відсутня дата видачі диплому.

За період роботи у ТОВ «Петровське» з 05.01.1999 року по 21.03.2000 року до страхового стажу враховані фактично відпрацьовані дні за даними, наявними в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1991 року по 18.06.1991 року на руднику Баренцбург (архіпелаг Шпіцберген, Норвегія) відповідно до п. 5 р. ХУ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового і пільгового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Окрім того, звертає увагу суду, що на дату звернення до Управління 21.12.2017 року позивач не набула право на пенсію.

У зв`язку з чим, представник УПФУ вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.12.1017 року звернулась до управління відповідача для призначення пенсії за віком ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яке зареєстровано за № 9160.

Рішенням Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2018 року позивачу відмовлено в призначені пенсії у зв`язку відсутності необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- роботи у Срібнянському яслах-садку з 14.06.1979 року по 01.08.1980 року, так як має місце виправлення в даті прийому та даті звільнення, відсутня довідка про період роботи;

- роботи у Ворошиловоградському наладочному управління з 13.08.1986 року по 12.09.1980 року, так як запис не завірено печаткою та підписом відповідальної особи;

- роботи в АТ «Срібне» з 19.08.1996 року по 24.12.1998 року, так як запис про звільнення внесено олівцем, відсутня довідка про період роботи.

Вказане рішення відправлено управлінням відповідача представнику позивача 21.05.2019 року супровідним листом № 12137/02/25.

З трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 :

- з 14.06.1979 року по 01.08.1980 року працювала в Срібнянському яслах-садку;

- з 01.09.1980 року по 24.07.1981 року навчалась в міському ПТУ № 11 м. Дніпропетровська;

- 25.01.1982 року прийнята в «Облмежколхознийпищепром» на посаду оператору цеху;

- 26.09.1989 року по 18.06.1991 року працювала електрослюсарем черговим по ремонту обладнання 3 розряду ВТБ на архіпелагу Шпіцберген, Норвегія;

- 19.08.1996 року по 24.12.1998 року працювала в АТ «Срібне» різноробочим;

- з 05.01.1999 року по 21.03.2000 року працювала на ООО «Петровське» різноробочим.

В матеріалах справи наявні довідка від 24.06.2014 року № 120 Публічного акціонерного товариства Трест «Луганськвуглеавтоматика», яким позивачу підтверджено періоди роботи, аналогічні тим, що містяться в трудовій книжці; архівна довідка Публічного акціонерного товариства Трест «Луганськвуглеавтоматика» від 24.06.2014 року № 121, яким переліченні перемейменування підприємства;довідка про підтвердження пільгового характеру праці для призначення пенсії за віком від 28.02.2018 року № 125/сп федерального державного унітарного підприємства «Государственный трест «Арктикуголь»; довідкі № 126/сп, № 127/сп від 28 лютого 2018 року про заробітну плату від ФДУП «ГТ «Арктикуголь»; довідку про переймування від 10.03.2018 року № 58/ю від ФДУП «ГТ «Арктикуголь»; архівну довідку приватного архіву ліквідованих підприємств № 40 від 02.04.2019 року на підтвердження періоду роботи позивача протягом 1977 -1979, 1996-2000 роки; Довідка Срібненської сільської ради від 02.04.2019 року № 51 щодо підтвердження роботи позивача з 14.06.1979 року по 01.08.1979 року в Срібненському дитячому садку Срібненської сільської ради.

Також, в матеріалах справи наявний диплом А № НОМЕР_3 , яким ОСОБА_1 закінчила гор. ПТУ № 11 м. Дніпропетровська за кваліфікацією монтажника радіоапаратури і приладів четвертого розряду.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови в призначені пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Постанови КМУ № 637, у зв`язку з чим положення Порядку підтвердження стажу роботи, затвердженого вказаною постановою застосуванню у даному випадку не підлягають.

Відповідно до абз. 2 п.2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність за неправильно оформлену трудову книжку, тому суд вважає посилання відповідача в рішенні про відмову в призначені пенсії на те, що має місце виправлення в даті прийому та даті звільнення за період роботи позивача у Срібнянському яслах-садку з 14.06.1979 року по 01.08.1980 року; не завірено печаткою та підписом відповідальної особи період роботи у Ворошиловоградському наладочному управління з 13.08.1986 року по 12.09.1980 року; та на те, що запис про звільнення внесено олівцем за період роботи в АТ «Срібне» з 19.08.1996 року по 24.12.1998 року такими, що порушують право позивача на одержання нею гарантованого державною права на пенсійне забезпечення.

Суд констатує, що інших причин щодо не зарахування періодів роботи позивача в рішенні Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2018 року про відмову в призначені пенсії позивачу не вказано, проте у відзиву на позовну заву відповідач вже зазначає, що позивачу, окрім зазначених в рішенні, ще не зараховано наступні періоди :

- за період роботи у ТОВ «Петровське» з 05.01.1999 року по 21.03.2000 року до страхового стажу враховані фактично відпрацьовані дні за даними, наявними в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

- до пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1991 року по 18.06.1991 року на руднику Баренцбург (архіпелаг Шпіцберген, Норвегія).

Суд зазначає, що відзив позивача не є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому суд не має змоги надати оцінку щодо неврахування вказаних періодів роботи позивача, так як в Рішенні посилання на не врахування вказаних періодів відсутні, позивач жодних пояснень відповідно того, за яких умов йому стало відомо про не зарахуванням цих періодів роботи відповідачем не надано.

Проте, суд зазначає з цього приводу наступне.

Щодо періоду роботи у ТОВ «Петровське» з 05.01.1999 року по 21.03.2000 року суд зазначає, що вказаний період роботи належним чином відображений в трудовій книжці та в органу пенсійного фонду відсутні підстави щодо неврахування вказаного періоду роботу за наявними записами в трудовій книжці в повному обсязі, окрім того, в чинному законодавстві відсутні посилання щодо зарахування страхового стажу за фактично відпрацьовані дні, а не за записами, наявними в трудовій книжці, які мають пріоритетне застосування.

Щодо не зарахування період роботи з 01.01.1991 року по 18.06.1991 року на руднику Баренцбург (архіпелаг Шпіцберген, Норвегія) суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-1V період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абз.3 п.5 розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до абз.2 ч.2 п. 2.1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген до заяви про призначення пенсії за віком надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, з системного аналізу наведених норм права випливає, що обчислення пільгового страхового стажу під час трудової діяльності в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі здійснюється на підставі трудової книжки в якій повинно бути зазначено період роботи та користування пільгами або письмового трудового договору чи довідки, що містять такі відомості.

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», прирівняні до районів Крайньої Півночі Магаданська область належить до районів Крайньої Півночі.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що з 26.09.1989 року по 18.06.1991 року позивач працювала електрослюсарем черговим по ремонту обладнання 3 розряду ВТБ на архіпелагу Шпіцберген, Норвегія.

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 № 1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10.02.1960, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 № 530/П-28 (далі - Інструкція).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (далі - Тимчасова Угода), громадяни Сторін, що домовилися, які працювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовилися, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на третьої держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

При тлумаченні положень згаданих нормативних актів, Верховний Суд України в постанові від 1 грудня 2015 року (справа № 524/11590/14-а) прийшов до висновку про те, що особи, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, мають право на призначення пенсії за віком у разі настання умов (досягнення пенсійного віку, напрацювання стажу), за яких відповідно до положень частини першої статті 1 Тимчасового Угоди виникає право на призначення такої пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи висновок Верховного Суду України, викладений у вищезгаданій постанові, положення нормативних актів, для зарахування при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком і по інвалідності, одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік шість місяців, необхідна наявність трудового договору, укладеного на строк не менше трьох років, відомості про період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, користування пільгами, передбаченими діючим на час роботи законодавством, які повинні бути зазначені в трудовій книжці, або довідці чи в письмовому трудовому договорі, наявність вислуги років.

Приписами п. 43 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 16.12.1967 № 530/П-28, загальний стаж роботи, що дає право на отримання пенсії обраховується за період роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в наступному порядку: а) пенсій за віком та по інвалідності за період з 01 березня 1960 року один рік роботи зараховується за один рік та шість місяців роботи особам, вказаним у пунктах 2, 3, 4 даної Інструкції; за період з 01 серпня 1945 року по 01 березня 1960 року один рік роботи зараховується за два роки роботи, якщо працівник мав право на пільги у відповідності до Указу Президіума Верховної Ради СРСР від 01.08.1945, постановою СНК СРСР від 18.11.1945 № 2927 або у відповідності о інших рішень Правління СРСР; б) пенсій за вислугу років за період з 01 березня 1960 року один роботи зараховується за один рік; за період з 01 серпня 1945 року по 01 березня 1960 року один рік роботи зараховується за два роки роботи, якщо працівник мав право на пільги у відповідності до Указу Президіума Верховної Ради СРСР від 01.08.1945, постановою СНК СРСР від 18.11.1945 № 2927 або у відповідності до інших рішень Правління СРСР; за період роботи до 01 серпня 1945 року по раніше діючому законодавству.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що підставою для отримання пільгового стажу є сам факт роботи особи на островах Північного Льодовитого океану за наявності трудової угоди, укладеної не менше ніж на два роки, що при перерахунку розміру пенсії може підтверджуватись трудовою книжкою, письмовим трудовим договором або довідкою про відпрацьований стаж. При цьому зарахування стажу один рік за один рік та шість місяців відбувається саме для осіб, яким призначено пенсію, зокрема, за віком.

Щодо вимоги позивача зарахувати до її стажу період навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058) страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не меншій за мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховували до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності Закону 1058 (тобто до 01.04.2004 р.), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених чинним раніше законодавством, окрім випадків, визначених цим Законом.

Статтею 56 Закону 1058 передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

Згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки відповідних записів у ній час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами та іншими документами, які видано на підставі архівних даних і місять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймають довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах містяться дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих його етапів.

Варто зауважити, що час навчання в навчальних закладах після 1 січня 2004 року (якщо особа не працювала) до страхового стажу не зараховується, оскільки студенти не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Таким чином, позивач має право на зарахування періоду навчання до її стражу, проте, судом досліджено, що позивачем до заяви на призначення пенсії не надано диплому на підтвердження періоду навчання. Вказаних доказ надано суду, проте, в трудовий книжці запис про навчання наявний і зроблений у відповідності до чинного законодавства, тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidouv. Turkey, Cyprusv. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozerv/the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Othersv. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2018 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 з підстав, в ньому зазначених підлягає скасуванню.

Окрім того, з огляду на те, що рішенням відповідача не зазначено щодо зарахування чи не зарахування відповідачем періодів роботи позивача:

- до страхового стажу в ТОВ Петровське з 24.01.1999 року по 31.01.1999 року; з 17.02.1999 року по 31.03.1999 року; з 18.03.1999 року по 31.03.1999 року; з 24.04.1999 року по 30.03.1999 року; з 22.05.1999 року по 31.05.1999 року; з 21.06.1999 року по 30.06.1999 року; з 22.07.1999 року по 31.07.1999 року; з 15.10.1999 року по 21.03.2000 року;

- до спеціального стажу як 2 роки за 1 рік період з 01.01.1991 року по 18.06.1991 року на руднику Баренцбург (арх. Шпіцбергену Норвегія).

Суд вбачає належним захистом порушеннях прав позивача зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням періодів роботи, у врахуванні яких позивачу відмовлено рішенням відповідача та в іншій частині з урахуванням висновків суду з цього приводу.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та зарахування стажу роботи позивача на підприємствах, час навчання.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області суми судового збору у розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) гривень 72 копійок на користь позивача, пропорційно задоволених позовних вимог, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: с. Петровського, Покровський район, Донецька область; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місце знаходження: вул. Центральна, буд. 12, м. Мирноград, Донецька області, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2018 року.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.12.2017 року з урахуванням висновків суду та з зарахуванням до страхового стажу наступних періодів:

- в Срібнянському яслі саду з 14.06.1979 року по 01.08.1980 року;

- час навчання в міському ПТУ № 11 міста Дніпропетровська з 01.09.1980 року по 24.07.1981 року;

- в Ворошиловському наклад очному управлінні з 13.08.1986 року по 12.09.1989 року;

- в АТ Срібне з 19.08.1996 року по 24.12.1998 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) гривень 72 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова