Справа № 260/1201/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10382/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду (ухвала постановлена суддею Маєцькою Н.Д., дата складення повного тексту ухвали не зазначена) у справі № 260/1201/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, яким просить:

визнати бездіяльність Закарпатської митниці ДФС у неприпиненні справи про порушення митних правил, запровадженого протоколом № 2204/30500/19 від 26 квітня 2019 року відносно ОСОБА_2 шляхом компромісу незаконною;

зобов`язати Закарпатську митницю ДФС припинити справу про порушення митних правил, запровадженого протоколом № 2204/30500/19 від 26 квітня 2019 року відносно ОСОБА_2 шляхом компромісу та вилученні Закарпатською митницею ДФС систему для опалення з аксесуарами з п`ятьма колекторами загальною вагою 280 кг., загальною вартістю 79277,27 грн. повернути гр. ОСОБА_1 або його представнику для належного митного оформлення або зворотного вивезення за межі України без стягнення витрат за їх зберігання на митному складі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС передано на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Не погоджуючись з постановленням такої ухвали, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції вимог процесуального законодавства не дотримався, прийшов до хибного висновку про те, що спори з приводу рішень, дій чи бездіяльності митних органів у справах про порушення митних правил повинні розглядатись місцевим загальним судом як адміністративним судом, а тому постановив незаконну ухвалу від 30.08.19 про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду. Також суд допустив порушення вимог статті 30 КАС України, оскільки допущено спір щодо підсудності між адміністративними судами.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Справу ухвалою апеляційного суду було призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. В разі прийняття рішення про проведення апеляційного розгляду справи у порядку письмового провадження (без повідомлення та (або) виклику учасників справи), учасники справи не повідомляються про дату, час та місце розгляду справи. Водночас, з урахуванням вимог ст. 11 КАС України щодо права особи на інформацію відносно розгляду своєї справи, апеляційний судом було проінформано учасників справи про призначення розгляду справи на 17.10.2019 року в порядку письмового провадження, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, враховуючи, що за правилами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Пункт 6 ч. 1 ст. 294 КАС України вказує, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції серед інших щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 26.04.2019 Вража ОСОБА_3 заїхав в зону митного контролю на ділянку «В`їзд» митного посту «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС по каналу «зелений коридор» на легковому автомобілі марки «Mercedes-Benz» моделі «Vito», реєстраційний номерний знак Словаччини НОМЕР_1 у приватних справах із Німеччини в Україну та при тому перевозив товар. Вартість товару, що перевозився, згідно інвойсу №Р2019001 від 24.04.2019 становив 2677,50 євро, що згідно курсу НБУ станом на 26.04.2019 визначено у розмірі 79277,24 гри.

На позивача був складений протокол про порушення митних правил №2204/30500/19 від 26.04.2019 у відповідності до ст.471 Митного кодексу України (далі МК України) щодо порушення порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю (а.с.14-16).

Під час оформлення протоколу про порушення митних правил 24.04.2019 року позивачу було повідомлено у відповідності до ч.5 ст.494 МК України про можливість припинення провадження у справі про порушення митних правил шляхом компромісу, про що в протоколі внесена відмітка.

06.05.2019 року позивач звернувся до начальника Закарпатської митниці ДФС із заявою з проханням припинити справу про порушення митних правил шляхом компромісу та в готовності укласти мирову угоду та здійснити обов`язкові платежі, що належать до сплати при митному оформленні вилученого у нього товару за правилами ч.4 ст.521 МК України (а.с.13).

Закарпатська митниця ДФС листом за №07.70.20-20/6429 від 07.05.2019 надала ОСОБА_1 відповідь про причини незастосування процедури компромісу у зв`язку з відсутністю відомостей у заяві позивача про декларування товару у відповідній митний режим (а.с.11).

Не погоджуючись з такою бездіяльністю Закарпатська митниця ДФС стосовно не застосування положень Митного кодексу України щодо застосовування компромісу та укладення мирової угоди, позивач звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправною обумовленої бездіяльності та зобов`язання відповідача припинити справу про порушення митних правил та повернути належне відповідачу майно, яке утримується відповідачем.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду, керувався тим, що спори з приводу рішень, дій чи бездіяльності митних органів у справах про порушення митних правил повинні розглядатись місцевим загальним судом як адміністративним. За змістом позовних вимог суд прийшов до висновку, що спір стосується із вирішення питання про бездіяльність відповідача та зобов`язання його вчинити дії у справі про адміністративне правопорушення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з пунктами 1 і 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів регламентовано статтею 20 КАС України.

Так, частина перша цієї статті визначає, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Частині 2 наведеної вище статті вказує, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо визначення предметної підсудності пред`явленого ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС адміністративного позову, дослідженню та встановленню підлягає правова природа позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем завлено три позовні вимоги, а зокрема:

- про визнання бездіяльності Закарпатської митниці ДФС у неприпиненні справи про порушення митних правил, запровадженого протоколом № 2204/30500/19 від 26.04.2019 року відносно ОСОБА_2 шляхом компромісу незаконною;

- про зобов`язання Закарпатської митниці ДФС припинити справу про порушення митних правил, запровадженого протоколом № 2204/30500/19 від 26.04.2019 року відносно ОСОБА_2 шляхом компромісу;

- про зобов`язання Закарпатської митниці ДФС повернути гр. ОСОБА_1 або його представнику вилучені систему для опалення з аксесуарами з п`ятьма колекторами загальною вагою 280 кг., загальною вартістю 79277,27 грн. для належного митного оформлення або зворотного вивезення за межі України без стягнення витрат за їх зберігання на митному складі.

З наведеного слідує, що перші дві позовні вимоги стосуються дій/бездіяльності направленої на притягнення позивача до відповідальності у справі про порушення митних правил. Проте, третя вимога про повернення належного позивачу майна не відноситься до вимог з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а відтак названа вимога не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

При винесенні ухвали суд першої інстанції на вказані обставини не зважив. Не з`ясував предметної підсудності вказаної вимоги.

Відтак, при поверненні справи до суду першої інстанції суду належить з`ясувати обставини щодо предметної підсудності вимоги позивача про зобов`язання Закарпатської митниці ДФС повернути гр. Вражі ОСОБА_4 або його представнику вилучені систему для опалення з аксесуарами з п`ятьма колекторами загальною вагою 280 кг., загальною вартістю 79277,27 грн. для належного митного оформлення або зворотного вивезення за межі України без стягнення витрат за їх зберігання на митному складі.

Якщо суд першої інстанції дійде висновку, що на вказану вимогу поширюється юрисдикція адміністративних судів, то суду слід урахувати положення частини третьої статті 21 КАС України передбачає, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції, що спір у справі між сторонами підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала про передачу адміністративної справи на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області підлягає до скасування з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду у справі № 260/1201/19 скасувати і направити справу для продовження розгляду до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.