Справа № 620/1439/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1439/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В :
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладених у відмовах від 14.12.2018 та 04.01.2019;

- визнати бездіяльності відповідача щодо не поновлення пенсії позивача протиправною;

- зобов`язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років позивачу з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії позивачу, що викладені в листах від 14.12.2018 № 4839/03/М-11 та від 04.01.2019 № 33/03/М-42. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з дати звернення з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. В решті позову відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на часткове порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років позивачу з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що відповідно до приписів чинного законодавства та загально правових принципів позивач стверджує, що він має всі законні підстави для поновлення виплати йому пенсії з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу позивача відповідно до змісту якого Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю з огляду на її безпідставність та необгрунтованість

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебував на пенсійному обліку в Чернігівському обласному військовому комісаріаті та отримував пенсію за вислугу років до 01 квітня 1996 року. Виплату пенсії припинено у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до іншої країни.

Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

18 жовтня 2018 року звернувся до Пенсійного Фонду України з заявою щодо пенсійного забезпечення, яку листом від 28.11.2018 № 24552/С-11 було надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для розгляду по суті (а.с. 112).

Листом від 14.12.2018 № 4839/03/М-11 Головним управлінням Пенсійного фонду України повідомлено представника позивача про відсутність законних підстав для поновлення виплати позивачу пенсії з 07 жовтня 2009 року на підставі того, що рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07 жовтня 2009 року. Зазначено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Повідомлено, що з Чернігівського обласного військового комісаріату пенсійна справа позивача не передавалась, даних про виплату пенсії та дата припинення виплати пенсії в управління немає (а.с. 117-119).

Також 14 грудня 2018 року представником позивача надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області додаткові документи для відновлення виплати пенсії, зокрема, апостильовану особисту заяву позивача про поновлення пенсії (а.с. 55-58, 114-116).

04.01.2019 листом № 33/03/М-42 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно повідомило представника позивача про відсутність законних підстав для поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 (а.с. 127-129).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадянин України, який проживає на території України, що передбачено приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року, а тому пенсія позивачу має бути поновлена шляхом її призначення на загальних підставах з часу звернення до відповідача із заявою про її поновлення. Вимоги про індексацію та компенсацію позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати суд визнав такими, що не підлягають задоволенню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовується учасниками справи, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009, тобто з 07.10.2009р. виникли підстави для поновлення конституційного права осіб на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону №1058-ІV.

Отже, з цього часу органи пенсійного фонду були зобов`язані відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402, (далі Порядок № 3-1) відповідно до приписів якого, заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. При цьому в заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, які перебувають на повному державному утриманні, указується адреса одержувачів цієї частини пенсії (пункт 6 Порядку)

Вказаною нормою також визначено, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

Аналогічні правові норми встановлено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі Порядок №22-1),

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, пунктом 1.5 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 757/12134/14-а та від 11 липня 2019 року у справі № 812/564/18.Конец формы

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що наявність обов`язку у пенсійного органу відновити виплату пенсії не позбавляє громадян, зокрема позивача, необхідності щодо захисту свого права.

Таким чином, з наведеного слідує, що поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

З урахуванням викладеного судова колегія зазначає, що після прийняття та опублікування Рішення №25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатись про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Аналогічної правової позиції дотримується також і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, про що останнім зазначено, зокрема у постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 266/804/15-а, від 13 березня 2019 року у справі № 441/1239/17 та інших.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна правова норма викладена і у ч.1 та ч.2 статті 122 КАС України (у редакції чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом) , якими передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина друга цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Положеннями ч. 4 ст. 123 КАС України (у передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, даний спір повинен розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Водночас, як правильно було вказано судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем не було наведено обґрунтованих причин, які унеможливили його звернення, як особи, яка в першу чергу зацікавлена в поновленні виплати пенсії, звернутися до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії після прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009.

З огляду на зазначене, судова колегія приходить до висновку, що підстав для поновлення строку звернення до суду, які б можна було вважати поважними, позивачем не наведено.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі позивач самостійно зазначає про те, що його право на поновлення виплати пенсії було порушено відповідачем 14 грудня 2018 року, та саме з цього моменту у нього виникло право на оскарження відповідних протиправний дій відповідача.

З огляду на викладене та з урахуванням часу звернення ОСОБА_1 з позовом до суду (23 травня 2019 року), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині поновлення виплати йому пенсії підлягають задоволенню з дати звернення позивача до пенсійного органу. Натомість позовні вимоги за період з 7 жовтня 2009 року по 22 листопада 2018 року включно, підлягають залишенню без розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення пенсії позивача з проведенням індексації, оскільки питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101%, у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції пенсійного органу при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум. При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для нарахування індексації та її розмірів, позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав до суду.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача провести компенсацію втрати частини доходів, оскільки обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає у випадку порушення встановлених строків виплати доходів, які були нараховані, але своєчасно не виплачені з вини відповідного органу, у той час як в даному випадку пенсія позивачу не нараховувалася та разом з цим, припинення нарахування та виплати відбувалося на підставі чинного на той час законодавства.

Натомість, позивачем у апеляційній скарзі жодних доводів на спростування відповідних висновків суду першої інстанції не зазначено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Водночас, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині в частині зобов`язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії за вислугу років позивачу з 07.10.2009 судом не було прийнято до уваги, що відповідно до приписів КАС України вказані позовні вимоги були заявлені позивачем поза межами встановленого Законом шестимісячного строку звернення до суду, а тому підлягають залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивування з підстав, встановлених судом апеляційної інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями ст.ст. 254, 311-313, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Доповнити резолютивну частину Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 р., реченням наступного змісту:

Позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести поновлення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 07 жовтня 2009 року по 22 листопада 2019 року залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Лічевецький