Справа № 803/760/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 803/760/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Смокович В.І.,

суддів Волдінера Ф.А., Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії № 5 Апарату Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії № 1 Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2016 року звернувся із позовом до Національної поліції України (далі НП України), Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - Департамент), Центральної атестаційної комісії № 5 Апарату Національної поліції України (далі ЦАК № 5), Центральної апеляційної атестаційної комісії №1 Національної поліції України (далі ЦААК №1) про визнання протиправними та скасування рішень центральної атестаційної комісії № 5 від 10 лютого 2016 року та центральної апеляційної атестаційної комісії № 1 від 23 лютого 2016 року щодо оцінювання позивача, наказу Національної поліції України від 19 квітня 2016 року № 244 о/с в частині звільнення позивача, поновлення на посаді. Заявою від 23 серпня 2016 року збільшив позовні вимоги та, окрім заявлених, просив стягнути із Департаменту захисту економіки Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу (арк. спр. 146-147, т. 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу Національної поліції України По особовому складу Департаменту захисту економіки від 19 квітня 2016 року № 244о/с старшого лейтенанта поліції Воробія В.П. старшого оперуповноваженого управління захисту економіки у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через службову невідповідність). Підставами для такого звільнення стали висновок центральної атестаційної комісії від 10 лютого 2016 року та висновок центральної апеляційної атестаційної комісії від 23 лютого 2016 року про невідповідність займаній посаді, які, на думку позивача, були прийнятті без врахування всіх критеріїв, встановлених пунктами 15, 16 Розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17 листопада 2015 року № 1465. Вважає, що направлення його на атестацію є неправомірним та таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів, оскільки він не підлягав атестації.

Крім того, зазначив, що атестаційною та апеляційною атестаційною комісіями при прийнятті рішень про невідповідність позивача займаній посаді не було взято до уваги його освітній рівень, повноту виконання функціональних обов`язків, як працівником поліції, позитивний висновок безпосереднього керівника, викладений у атестаційному листі. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідачі формально та упереджено розглянули атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на нього, та рекомендували звільнити зі служби в поліції через службову невідповідність.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивач обрахував за квітень-серпень 2016 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю (арк. спр. 257-260, т. 1, 85-91, т. 2).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі №803/760/16 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії №5 Апарату Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії №1 Національної поліції України в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Центральної атестаційної комісії №5 від 10 лютого 2016 року, прийняте щодо ОСОБА_1 , зазначене у розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, згідно з яким ОСОБА_2 Павлович "4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню з поліції через службову невідповідність"; визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 19 квітня 2016 року №244 о/с "По особовому складу Департаменту захисту економіки" в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого управління захисту економіки Волинської області, з 20 квітня 2016 року; поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки Волинської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 21 квітня 2016 року; допущено постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки Волинської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 21 квітня 2016 року до негайного виконання; постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі №803/760/16 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і в цій частині направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції; у решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі №803/760/16 залишено без змін (арк. спр. 178-188, т. 2).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року справу у частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу прийнято до провадження; судовий розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження колегіально у складі трьох суддів; у справі призначено підготовче засідання на 09 серпня 2019 року та відкладено на 16 жовтня 2019 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці (арк. спр. 203-204, т. 2, арк. спр. 1, 2, т. 3).

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті після закінчення підготовчого засідання.

У письмових поясненнях на позовну заяву Національної поліції України від 30 липня 2019 року (арк. спр. 237-239, т. 2) вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за місцем проходження служби виключно у межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. Враховуючи, що позивач проходив службу у Департаменті захисту економіки Національної поліції України, який є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, тому сплату коштів за вимушений прогул, пов`язаним із незаконним звільненням, повинен здійснювати саме Департамент.

У відзиві на позов Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 24 липня 2019 року (арк. спр. 221-226, т. 2) останній позовних вимог не визнав, вказав, що при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно керуватись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок № 100) та із 27 травня 2016 року Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06 квітня 2016 року. Також, відповідач, посилаючись на пункт 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, вказав, що середній заробіток на користь позивача за періоди оплачуваної роботи та отримання допомоги по безробіттю до стягнення не підлягає.

У письмових поясненнях від 14 серпня 2019 року (арк. спр. 242-243, т. 2) ОСОБА_1 зазначив, що посилання Департаменту захисту економіки Національної поліції України на пункт 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, як на підставу для часткової відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу є протиправним, оскільки чинним законодавством України не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Позивач ОСОБА_1 , представник відповідача Національної поліції України Забожчук О.В. у клопотаннях від 16 жовтня 2019 року просили розгляд даної справи проводити без їх участі (арк. спр. 14, 15, том 3). Представник Департаменту захисту економіки Національної поліції України просив здійснювати розгляд даної справи без його участі у відзиві від 24 липня 2019 року (арк. спр. 226, т. 2).

Відповідачі Центральна атестаційна комісія № 5 Апарату Національної поліції України, Центральна апеляційна атестаційна комісія №1 Національної поліції України, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду у силу статті 128 КАС України, представників у судове засідання не направили.

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у письмовому провадженні без участі сторін.

Суд, перевіривши доводи учасників справи у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Наказом голови НП України від 11 листопада 2015 року №169 о/с ОСОБА_1 , якому присвоєно спеціальне звання старший лейтенант міліції, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", призначено старшим оперуповноваженим управління захисту економіки у Волинській області як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ України з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування із установленням посадового окладу за штатним розписом з 07 листопада 2015 року.

Наказом голови НПУ від 03 лютого 2016 року №94 створено ЦАК №5 і затверджено її персональний склад.

Відповідно до протоколу ОП№15.00003073.0019399 від 10 лютого 2016 року ЦАК №5, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення, атестаційною комісією прийняте рішення "4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

Відповідно до протоколу ОП№15.00003787.0019399 від 23 лютого 2016 року ЦААК №1, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення, апеляційною атестаційною комісією поставлено прийняте рішення про відхилення скарги поліцейського Воробій В.П., виходячи з наступного: відсутня мотивація та прагнення до змін, відсутня довіра до кандидата.

Наказом голови НПУ від 19 квітня 2016 року №244 о/с, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого управління захисту економіки у Волинській області з 20 квітня 2016 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність). Підставою звільнення вказано висновки центральної атестаційної комісії від 10 лютого 2016 року та центральної апеляційної атестаційної комісії від 23 лютого 2016 року.

Однак, як установлено постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року, позивач, після набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), прийнятий на службу в поліцію відповідно до пункту 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" даного Закону. Отже, виходячи із норм статті 58 Закону №580-VIII, він вважався призначеним на посаду поліцейського безстроково та міг бути звільнений виключно з підстав визначених цим Законом.

Передумовою для застосування підстави для звільнення поліцейського зі служби, вказаної у пункті 5 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, є встановлення його службової невідповідності у порядку та спосіб, передбачені цим Законом, у тому числі, за наслідками проведення атестування.

Атестування поліцейських проводиться з метою та за наявності підстав, що визначені у статті 57 Закону №580-VII, а також у пункті 3 розділу І Інструкції №1465. Мета і підстави проведення атестування поліцейських не є тотожними поняттями, оскільки мета - це те, що необхідно досягнути за наслідками проведення атестування, а підстава - причина, достатній привід для його проведення.

Наведений у частині 2 статті 57 Закону №580-VIII, а також у пункті 3 розділу І Інструкції №1465 перелік підстав проведення атестування поліцейських є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають виключно поліцейські, які претендують на вищу посаду, щодо яких вирішується питання про переведення їх на нижчу посаду або щодо звільнення через службову невідповідність.

При цьому, кожна із зазначених у частині другій статті 57 Закону №580-VIII підстав проведення атестування повинна також бути пов`язана з певними передумовами. Зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, має бути зумовлене існуванням реальних причин вважати, що поліцейським допущені відповідні порушення.

Атестування поліцейського після прийняття його на службу в поліцію, окремо від вирішення питань, перелічених у частині 2 статті 57 Закону №580-VIII (призначення на вищу посаду, переведення на нижчу посаду, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність), не відповідає меті та завданням атестування поліцейських і суперечить вимогам Закону №580-VIII.

Передбачені частиною 4 статті 57 №580-VIII повноваження керівника поліції та/або керівників органів (закладів, установ) поліції приймати рішення про проведення атестування поліцейських теж можуть реалізовуватись останніми виключно з підстав і з метою, визначених частинами 1-2 статті 57 Закону №580-VIII.

Норми пункту 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII також не закріплювали можливості проведення атестування в якості вимоги для прийняття на службу в поліцію працівників міліції, які виявили таке бажання.

Тому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у НП України та ЦАК №5 повноважень щодо проведення атестування позивача.

Також установлено, що згідно із протоколом ЦАК №5 ОП№15.00003073.0019399 від 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 за результатами тестування на загальні навички отримав 40 балів із 60 можливих і по професійному тестуванню - 21 бал з 60 можливих, відповідно. Під час проведення співбесіди атестаційною комісією досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на особу, яка проходить атестування: декларацію про доходи; послужний список (форми №1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" та інформацію з відкритих джерел, що є у вільному доступі. Членами атестаційної комісії позивачу поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації щодо подальшого проходження служби в Національній поліції.

Водночас, даний протокол не містить мотивів, якими керувалися члени ЦАК №5 при прийнятті до уваги або відхиленні обставин в контексті ділових, професійних якостей позивача, його освітнього та кваліфікаційного рівнів тощо, що мали значення для прийняття рішення, у ньому не наведено обґрунтування, яке стало підставою для висновку про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Колегія суддів зазначає, що сама по собі вказівка у такому рішенні (висновку), що членами атестаційної комісії під час проведення атестування позивача досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які зібрано на поліцейського, не дає підстав для однозначного висновку про належне дослідження таких матеріалів у їх взаємозв`язку з іншими фактами та обставинами, що мають значення для прийняття рішення з урахуванням таких даних. Так само, формальне зазначення атестаційною комісією у висновку усіх необхідних складових не може свідчити про обґрунтованість рішення, наявність законних підстав для його прийняття відносно позивача та дотримання атестаційною комісією вимог пункту 20 розділу IV Інструкції №1465.

Отже, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оспорюване рішення атестаційної комісії не містить висновків щодо обставин, передбачених пунктом 16 розділу IV Інструкції №1465 та факту невідповідності позивача вимогам, які пред`являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді, а тому, є необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню. Оскільки звільнення позивача зі служби в поліції з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII (через службову невідповідність), відбулось незаконно, тому оспорюваний наказ також скасовано а позивача поновлено на посаді, з якої його було звільнено.

Таким чином, постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року, яка набрала законної сили із дня її прийняття, установлено незаконність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції та поновлено його на посаді, з якої його було звільнено із необхідністю виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема вимушеного прогулу.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункти 1, 2, 5, 8 Порядку № 100).

Відповідно до Постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 року № 988 (надалі - Постанова №988) виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260).

Порядком № 260 визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Як вказано у пункті 8 Постанови №100, можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи з кількості саме календарних, а не робочих, днів, має бути передбачена чинним законодавством.

У свою чергу, частиною другою статті 94 Закону №580-VIII, пунктом 2 Постанови №988 встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції повинен визначатися Міністерством внутрішніх справ. Дані норми є відсилочними і обумовлюють існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським, яким є Порядок №260.

Норми Порядку №260 закріплюють необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу, виходячи з календарних днів такого прогулу. Водночас, відповідно до пункту 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, яким затверджено цей Порядок, останній набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом №580-VIII.

Закон №580-VІІІ був опублікований у газеті Голос України 06 серпня 2015 року за №141-142, отже, він набрав чинності 07 листопада 2015 року (окрім норм, визначених пунктом 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення"). Проте, Порядок №260 опубліковано в газеті Офіційний вісник України від 27 травня 2016 року №39 і враховуючи норми статей 57-58 Конституції України не може поширювати свою дію на правовідносини, які виникли до моменту набрання ним чинності.

У справі, що розглядалася, період вимушеного прогулу позивача тривав як протягом дії Постанови №100, так і Порядку №260, з урахуванням чого слід обраховувати середнє грошове забезпечення позивача.

Отже, вимушений прогул позивача становить із 21 квітня 2016 року по 15 травня 2019 року.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 21 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року (36 календарних днів) обраховується відповідно до вимог Постанови №100, яка була чинною у вказаний період.

Час вимушеного прогулу позивача із 21 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року становить 36 календарних днів (10 календарних днів у квітні 2016 року, 26 календарних днів у травні 2016 року). День звільнення 20 квітня 2016 року є останнім днем роботи, за який позивачу нарахована заробітна плата при проведенні розрахунку при звільненні.

Згідно із довідкою Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 244 від 17 липня 2019 року (арк. спр. 227, т. 2), кількість відпрацьованих днів у лютому 2016 року 29, виплата за вказаний місяць становить 4 620 грн, у березні 31 відпрацьований день із виплатою грошового забезпечення у сумі 5 880 грн.

Отже, середньоденний заробіток позивача становить 175 грн (4 620 грн + 5 880 грн = 10 500 грн / 60 календарних днів = 175 грн).

Втрачений заробіток за час вимушеного прогулу за період із 21 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року (36 календарних днів) становить 6 300 грн (36 х 175 = 6 300 грн).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 27 травня 2016 року по 15 травня 2019 року (2 неповних місяці, 35 повних місяців) обраховується відповідно до вимог Порядку №260, який є чинним у вказаний період.

Отже, за неповний травень 2016 року (із 27 по 31 травня 2016 року) 5 календарних днів, втрачений заробіток позивача становить 948 грн 40 коп. (5 880 грн / 31 день = 189 грн 68 коп. х 5 = 948 грн 40 коп.).

За неповний травень 2019 року (із 01 по 15 травня 2019 року) - 15 календарних днів, втрачений заробіток позивача становить 2 845 грн 20 коп. (5 880 грн / 31 день = 189 грн 68 коп. х 15 = 2 845 грн 20 коп.).

За період вимушеного прогулу за червень 2016 року квітень 2019 року (35 місяців) втрачений заробіток позивача становить 205 800 грн (35 місяців х 5 880 грн = 205 800 грн).

Отже, втрачений заробіток позивача за період із 21 квітня 2016 року по 15 травня 2019 року усього становить 215 893 грн 60 коп. (6 300 грн + 948 грн 40 коп. + 2 845 грн 20 коп. + 205 800 грн = 215 893 грн 60 коп.).

Судом ураховано, що відповідно до статті 13 Закону № 580-VІІІ систему поліції складають центральний орган управління поліціє та територіальні органи поліції.

Відповідно до пункту 7 розділу І наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Як убачається з матеріалів справи, позивач проходив службу у поліції в Департаменті захисту економіки Національної поліції.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції (далі - Положення), затвердженого наказом НП України від 07 листопада 2015 року №81, Департамент захисту економіки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у окладі кримінальної поліції Національної поліції України.

Відповідно до пункту 7 розділу V Положення Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 215 893 грн 60 коп. підлягає до задоволення шляхом прийняття рішення про стягнення із Департаменту захисту економіки Національної поліції України вказаної суми.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у Постанові Верхового Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 814/1582/16.

Водночас, стосовно аргументів Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо необхідності відрахування від відповідних сум розміру отриманого позивачем доходу слід зазначити, що з огляду на приписи статті 235 Кодексу Законів про працю України законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин, а відтак виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Цей висновок підтверджується, серед іншого, правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії № 5 Апарату Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії № 1 Національної поліції України у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення шляхом прийняття судового рішення про стягнути із Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_3 Володимира грошового забезпечення за час вимушеного прогулу із 21 квітня 2016 року по 15 травня 2019 року у сумі 215 893 грн 60 коп.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5 880 грн необхідно звернути до негайного виконання.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат у справі.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про національну поліцію», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України , Центральної атестаційної комісії № 5 Апарату Національної поліції України (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11), Центральної апеляційної атестаційної комісії № 1 Національної поліції України (01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 54) про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів у частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути із Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, 10, ідентифікаційний код юридичної особи 40111732) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу із 21 квітня 2016 року по 15 травня 2019 року у сумі 215 893 грн 60 коп. (двісті п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три грн 60 коп.).

Рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5 880 грн (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят грн) звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Головуючий суддя В.І. Смокович

Судді Ф.А. Волдінер

Ю.Ю. Сорока

Рішення суду у повному обсязі складене 16 жовтня 2019 року.