Справа № 120/1027/19-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1027/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Демитор Н.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

17 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Лозінської І ОСОБА_2 А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (рішення в повному обсязі складене 28.05.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, Державної фіскальної служби України про:

- визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9937-17 від 24.01.2019 року в сумі 3998,74 грн.

- визнання протиправним та скасування рішення ДФС України № 12263/6/99-99-11-05-02-20 від 15.03.2019 року про залишення вимоги без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 23.05.2019 у задоволені адміністративного позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 не виконав обов`язок щоквартальної слати єдиного внеску у 2018 році і утворився борг в сумі 3998,74 грн., відтак Головне управління державної фіскальної служби у Вінницькій області правомірно сформувало на надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9938-17 від 24.01.2019.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що вимога та рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки факт боргу (недоїмки) з ЄСВ спростовується документами звітності та платіжними документами, які він надає до позовної заяви. Вважає, що оскільки звітний період не ще закінчився, він не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, а має сплачувати його при подачі щорічного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що за обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 року становить 3998,74 грн., яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань з єдиного внеску за 2018 рік.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Вінницької обласної-кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.06.1995 набув статусу адвоката.

Крім того, ОСОБА_1 згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.07.2015 отримує пенсію за віком та відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» має бути звільнений від сплати єдиного внеску за умови перебування у статусі фізичної особи підприємця.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції станом на 15.05.2003) державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується. Водночас відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації» від 01.07.2010 №2390-VІ (далі - Закон №2390-VІ) процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Позивач як фізична особа підприємець у вказаний період не звертався з реєстраційною карткою до реєстратора та не включений до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Згідно реєстраційних даних АІС «Податковий Блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), встановлення ознаки з 16.01.1996. Інформація щодо припинення/зупинення незалежної професійної діяльності відсутня.

11.10.2014 звернувся до Вінницької ОДПІ та подав заяву за формою №1-ЄСВ про взяття на облік платника як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) і згідно повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску з 20.10.2015 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з видом діяльності «адвокатська діяльність».

В період 2015-2019 подавав звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) та надано квитанції в підтвердження сплати нарахованих сум податку.

Згідно матеріалів справи позивачем самостійно нараховано та сплачено єдиний внесок:

- звіт за 2015 рік подано 29.01.2016 - самостійно нараховано та сплачено 2783 грн. (квитанція від 13.07.2015 за 1 півріччя 2015 року, від 10.02.2016 за 2 півріччя 2015 року) та 3366грн. (квитанція від 27.08.2015 за 2012 рік доплата)

- звіт за 2016 рік подано 30.01.2017, самостійно нараховано 8514 грн. та сплачено 8520 грн. (квитанція від 09.02.2017)

- звіт за 2017 рік подано 30.01.2018, самостійно нараховано 9889,66 грн. та сплачено 9890 грн. (квитанція від 08.02.2018)

- звіт за 2018 рік подано 02.05.2019, самостійно нараховано1699 грн.

Станом на 31.12.2018, відповідно інтегрованої картки платника податків, сума заборгованості зі сплати єдиного внеску складає 3998,74 грн., яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань. Доказів сплати заборгованості позивачем сторонам до суду не надано.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів Головне управління ДФС у Вінницькій області сформувало та надіслало на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9938-17 від 24.01.2019 про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 31.12.2018 в розмірі 3998,74 грн.

Згідно матеріалів справи, позивач оскаржував вимогу в адміністративному порядку. Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 08.02.2019 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.01.2019 № Ф-9938-17 ГУ ФДС у Вінницькій області залишено без змін, скаргу ОСОБА_1 від 08.02.2019 без задоволення.

Вважаючи таку вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, з метою її скасування позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 № 2755-VI (далі - ПК України) та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Законом № 2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Вимогами п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування -Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 25 Закону №2464, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (надалі по тексту - Інструкція)

Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до змін, внесених до ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціального страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року, змінився термін сплати єдиного внеску, а саме з 01.01.2018 року усі фізичні особи-підприємці (як на спрощеній системі оподаткування, так і на загальній системі) та особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок

Граничні терміни сплати:

за 1 кв. 2018 року - 19 квітня 2018 року,

за 2 кв. 2018 року - 19 липня 2018 року,

за 3 кв. 2018 року - 19 жовтня 2018 року,

за 4 кв. 2018 року - 19 січня 2019 року.

В автоматичному режимі єдиний внесок нараховується виходячи з мінімального розміру єдиного внеску, проте платники можуть самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Сума мінімального єдиного соціального внеску розраховується як добуток мінімальної заробітної плати на розмір внеску (22 відсотки) (= 3723 грн. х 22%).

У 2018 році мінімальний страховий внесок становить 819,06 грн. за місяць та 2457,18 грн. за квартал.

Звільняються від сплати єдиного соціального внеску: пенсіонери за віком або особи з інвалідністю з наступного місяця після набуття такого статусу.

У разі якщо фізичними особами-підприємцями не отримано дохід у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (тобто в 2018 році - від 819,06 грн. до 12 285,90 грн.).

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Право на звільнення від сплати єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не заперечує, що він є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокатську). Проте вказує, що він з 2015 року отримує пенсію за віком і звільняється від сплати єдиного внеску як ФОП.

Також встановлено, що позивач не обліковується в органі ДФС як фізична особа підприємець і йому як ФОПу не нараховувався єдиний соціальний внесок, а з 2018 року щоквартально нараховується в розмірі мінімального страхового внеску як особі, які проводить незалежну професійну діяльність.

Так, за даними інформаційної системи органів ДФС, станом на 31.12.2018 загальна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за ОСОБА_1 становить 3998,74 грн., яка (з урахуванням сум переплати) виникла внаслідок несплати поточних нарахувань на загальну суму 7371,54 грн. а саме: за 1-й квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 2-й квартал 2018 року - 2457,18 грн.; за 3-й квартал 2018 року - 2457,18 грн.;

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 не виконав обов`язок щоквартальної сплати єдиного внеску у 2018 році і утворився борг в сумі 3998,74 грн., тому Головне управління державної фіскальної служби у Вінницькій області правомірно сформувало на надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9938-17 від 24.01.2019.

Доводи апеляційної скарги, що оскільки звітний період не ще закінчився, тому позивач не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, а має сплачувати його при подачі щорічного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не містять посилань на чинні нормативно-правові акти, отже не мають законодавчого підґрунтя.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 жовтня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.