Справа № 826/16725/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Безименної Н.В.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьміної Ю.О.,

представника позивача Бєлкіна Л.М.,

представника відповідача Білої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року (повний текст виготовлено та підписано 18.06.2019, суддя Головань О.В.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправним та нечинним (в частині) рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому просило визнати протиправним та нечинним рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.05.2013 №816 "Про затвердження Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів)" в частині підпункту 1 пункту 4 розділу ІІ Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення, товариство з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та постановити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги апелянт обґрунтовує тим, що застосування зупинення дії ліцензії як адміністративно-господарської санкції передбачене ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України, але виключно в порядку, встановленому законом. Отже, законодавчий акт прямо вказав, що підстави для зупинення дії ліцензії можна встановлювати тільки законом. В іншій спосіб, зокрема, підзаконним нормативно-правовим, ці підстави встановлювати не можна.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції вказав, що згідно Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензування на фондовому ринку здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державне регулювання ринку цінних в Україні», але при цьому «особливості» повинні бути встановлені саме законом, а не підзаконним актом, більше того, закон не делегував відповідні повноваження.

03.10.2018 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві відповідач зазначає, що апеляційна скарга містить лише твердження апелянта про незгоду з обставинами, які були встановлені судом.

12.11.2018 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" - задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року скасовано та адміністративний позов залишено без розгляду.

Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуваний нормативно-правовий акт застосовано до позивача рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05.12.2016 року №1195, яким зупинено дію ліцензій на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - діяльності з торгівлі цінними паперами позивачем у зв`язку з несплатою фінансової санкції, що була застосована до нього при проваджені цього виду професійної діяльності, протягом трьох місяців з дати винесення постанови про накладення санкції.

За висновками суду апеляційної інстанції, позивач став суб`єктом відповідних правовідносин (провадження професійної діяльності на фондовому ринку - діяльність з торгівлі цінними паперами) у 2012 році, отримавши ліцензію на провадження професійної діяльності на фондовому ринку.

Таким чином, позивач не був позбавлений права оскаржити рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.05.2013 року №816 з моменту його прийняття, щоб запобігти його застосуванню відносно себе.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2019 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кайдзен Капітал" задоволено, скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі № 826/16725/17 а справу № 826/16725/17 направлено для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Скасовуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року та направляючи справу для продовження розгляду, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі, коли суб`єкт правовідносин оскаржує нормативно-правовий акт по спливу певного проміжку часу від дати набрання ним чинності, але який є чинним, діючим і обов`язковий до застосування на час звернення суб`єкта правовідносин до адміністративного суду із позовною заявою, то звернення до суду такого суб`єкта не повинно розцінюватися як здійснене з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 122 КАС України, оскільки вимога про порушення права негативною триваючою дією чинного нормативного-правового акта, яка для суб`єкта правовідносин є реальною, актуальною, об`єктивно обґрунтованою і шкідливою хоча б на етапі звернення до суду про його оскарження, не може визнаватись такою, що подана з пропуском строків звернення за захистом порушеного права. При цьому Верховний Суд зазначив, що слушність і обґрунтованість вимог позивача про застосування ретроспективного підходу і визнання нормативно-правового акту нечинним з певного часу або події є питаннями підставності і достовірності заявлених вимог, які мають досліджуватися в рамках розгляду позову по суті.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року справу №826/16725/17 прийнято до провадження та призначено до апеляційного розгляду.

19.09.2019 до суду апеляційної інстанції від товариства з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" надійшли додаткові пояснення, у яких позивач зазначає, що у Шостому апеляційному адміністративному суді складається усталена судова практика, відповідно до якої ані Закон України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», ані Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» не містять норм, які б надавали можливість Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку розширити перелік підстав для зупинення дії ліцензій на право провадження професійної діяльності на фондовому ринку. Просить врахувати висновки, викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 640/19665/18, у постанові від 28 травня 2019 року у справі № 640/19663/18 та постанові від 08 липня 2019 року у справі № 640/19661/18, та, також, висновки, викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 520/10781/18.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято рішення від 14.05.2013 №816 "Про затвердження Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів)" відповідно до абзацу п`ятого статті 3, пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", яким затверджено відповідний Порядок, а також визнано таким, що втратило чинність, рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.06.06 р. № 432 "Про затвердження Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку".

Згідно п. 1 р. І Порядку (в первісній редакції) він розроблений Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до статей 16, 17, 19 - 27 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", Законів України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", "Про акціонерні товариства", "Про господарські товариства", "Про іпотечні облігації", "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму" та інших нормативно-правових актів з питань, що регулюють діяльність професійних учасників фондового ринку, з метою визначення порядку та умов зупинення дії або анулювання ліцензії на здійснення певних видів професійної діяльності на ринку цінних паперів (крім діяльності з управління активами інституційних інвесторів (діяльності з управління активами)).

Згідно п. 4 р. ІІ Порядку дія ліцензії за певним видом професійної діяльності може бути зупинена за відповідним рішенням Комісії у разі несплати ліцензіатом фінансової санкції, що була застосована до нього при провадженні цього виду професійної діяльності, протягом 6 місяців з дати винесення відповідної постанови про накладення санкції, за винятком тих постанов, які були скасовані чи визнані нечинними за рішенням суду, що набрало законної сили, або дію яких зупинено за ухвалою суду.

Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийнято рішення від 23.09.2014 № 1246 "Про затвердження Змін до Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку", згідно якого п. 4 р. ІІ Порядку викладено у такій редакції:

Підставою для зупинення дії ліцензій за певним видом професійної діяльності за відповідним рішенням Комісії на строк, встановлений цим рішенням, є: 1) несплата ліцензіатом фінансової санкції, що була застосована до нього при провадженні цього виду професійної діяльності, протягом 3 місяців з дати винесення відповідної постанови про накладення санкції, за винятком тих постанов, які були скасовані чи визнані нечинними за рішенням суду, що набрало законної сили, або дію яких зупинено за ухвалою суду.

Вказане положення є чинним станом на час розгляду справи.

Позивач є учасником ринку цінних паперів, здійснює діяльність з торгівлі цінними паперами, а саме: брокерську діяльність згідно ліцензії АЕ № 185423 від 31.01.2013, дилерську діяльність згідно ліцензії АЕ № 185111 від 08.10.2012, виданих на підставі рішення Комісії №1113 від 07.12.2011, і до нього застосовано оскаржуваний п. 4 р. ІІ Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку, а саме: рішенням Комісії від 05.12.2016 №1195 дію вказаних ліцензій зупинено у зв`язку з несплатою фінансової санкції, що була застосована до позивача при провадженні цього виду професійної діяльності, протягом трьох місяців з дати винесення постанови про накладення санкції від 28.01.2016 №40-ЦА-УП-Т, на строк до отримання Комісією документа про сплату зазначеної фінансової санкції.

Позивач, вважаючи положення пп. 1 п. 4 р. ІІ Порядку протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Щодо відповідності вказаної норми актам вищої юридичної сили позивач посилався на - ч. 3 ст. 14 Господарського кодексу України, згідно якої відносини, пов`язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом; п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", згідно якого професійна діяльність на ринку цінних паперів ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні"; відсутність у Законі України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" підстав для зупинення дії ліцензії, а також права Комісії визначати цей перелік.

На думку позивача, вказане свідчить про вихід Комісією за межі своїх повноважень під час визначення такого переліку у оскаржуваному Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів), зокрема, і щодо включення до такого переліку такої підстави як несплата ліцензіатом фінансової санкції.

Позивач зазначав, що згідно ч. 5 ст. 11 Закону повноваження Комісії щодо стягнення штрафних санкцій обмежується правом звернення до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" прямо передбачено, що застосування фінансових санкцій не виключає право Комісії застосовувати інші адміністративно-господарські санкції, таку як зупинення дії ліцензії, зокрема, тому посилання позивача на обмеження повноважень Комісії лише правом звертатися до суду з позовом про стягнення штрафів не може бути визнане обґрунтованим. Також, суд зазначив, що вказана підстава передбачає обмеження для її застосування у вигляді строку, наявності судового рішення на користь ліцензіата, в тому числі, і щодо зупинення дії оскаржуваного рішення, і не може вважатися непропорційною щодо наслідків для ліцензіата та цілями, на досягнення яких вона спрямована. В свою чергу, невиконання рішення про накладення фінансової санкції підпадає під загальне поняття правопорушення на ринку цінних паперів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову з наведених вище мотивів, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1-3 ст. 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

В даному випадку позивач є суб`єктом правовідносин, у яких було застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт, що підтверджується рішенням Комісії від 05.12.2016 №1195, яким дію виданих позивачу ліцензій зупинено у зв`язку з несплатою фінансової санкції, що була застосована до позивача при провадженні цього виду професійної діяльності, протягом трьох місяців з дати винесення постанови про накладення санкції від 28.01.2016 №40-ЦА-УП-Т, на строк до отримання Комісією документа про сплату зазначеної фінансової санкції.

Щодо відповідності нормативно-правового акту в оскаржуваній частині актам вищої юридичної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Господарського кодексу України відносини, пов`язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання адміністративно-господарські санкції, до яких, зокрема, належить зупинення дії ліцензії на здійснення суб`єктом господарювання певних видів господарської діяльності.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 № 222-VIII орган ліцензування для цілей цього Закону за відповідним видом господарської діяльності, в тому числі, здійснює контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов та за результатами перевірки приймає рішення.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 № 222-VIII ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: 3) професійна діяльність на ринку цінних паперів, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні".

Аналогічні положення були передбачені Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.2000 №1775-III.

Вказаними законами передбачено підстави анулювання ліцензій, проте не передбачено підстави зупинення дії ліцензії.

Натомість питання щодо запровадження зупинення ліцензії як загального виду санкцій знаходиться на розгляді Верховної Ради України, зокрема, проект Закону про внесення змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" щодо зупинення дії ліцензії №6221 від 22.03.2017.

До врегулювання цього питання на рівні Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" такий вид адміністративно-господарської санкції передбачено Законами України щодо певних видів господарської діяльності, а саме - ст. 24 Закону України "Про електроенергетику", ст. 16 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії", ч. 3 ст. 59 Закону України "Про ринок природного газу", ч. 1 ст. 40 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 8, 11 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні".

Відповідно, такий вид адміністративно-господарської санкції існує в законодавстві, і його застосування врегульовано на рівні окремих Законів України.

Повноваження Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку) зупиняти дію ліцензій було передбачено, починаючи з первісної редакції Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" від 30.10.1996 №448/96-ВР.

Зокрема, згідно п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" в первісній редакції Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право: у разі порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку виносити попередження, зупиняти на термін до одного року розміщення (продаж) та обіг цінних паперів того чи іншого емітента, дію спеціальних дозволів (ліцензій), виданих Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, анулювати дію таких дозволів (ліцензій).

В чинній редакції п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" від 30.10.1996 №448/96-ВР викладено наступним чином -

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право: у разі порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку виносити попередження, зупиняти на термін до одного року обіг цінних паперів, дію ліцензій, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, анулювати дію таких ліцензій.

Таким чином, твердження апелянта про те, що Закон України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" не містить визначення щодо права Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку зупиняти дію ліцензії є необґрунтованим .

Також, Законом України від 25.12.2008 №801-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за правопорушення на ринку цінних паперів" ч. 1 ст. 11 Закону доповнено положення про те, що крім застосування фінансових санкцій за правопорушення, зазначені у цій статті, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку може зупиняти або анулювати ліцензію на право провадження професійної діяльності на фондовому ринку, яку було видано такому професійному учаснику фондового ринку.

Тобто, по суті вказане повноваження Комісії було передбачено на законодавчому рівні до набуття чинності Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 № 222-VIII.

Набуття чинності спеціальними Законами України щодо ліцензування жодним чином не вплинуло на чинність положень Закону від 30.10.1996 №448/96-ВР щодо права Комісії зупиняти дію ліцензії, оскільки вказані спеціальні Закони ці положення не виключають, відповідної заборони не містять і не призводять до конкуренції законодавчих норм.

Щодо визначення переліку підстав для зупинення дії ліцензії, то згідно чинного п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" в якості підстави для зупинення дії ліцензій визначено порушення законодавства про цінні папери, нормативних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, тобто, вказано загальну підставу, що передбачає будь-яке порушення законодавства про цінні папери, а не конкретний перелік таких порушень.

Оскільки підстави зупинення дії ліцензії вказані у ч. 1 ст. 8 Закону в України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", то визначення в Законі окремого повноваження Комісії такі підстави встановлювати не є необхідним для реалізації цього повноваження.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що навіть підстави анулювання ліцензій, прямо визначені ст. 16 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII, визначені узагальнено і, якщо не брати до уваги загальні підстави, не пов`язані з вчиненням ліцензіатом правопорушень, то конкретний перелік таких підстав віднесено до компетенції органу ліцензування при здійсненні контролю за дотриманням ліцензійних умов.

Зокрема, згідно п. 5, 6 ч. 2 ст. 16 Закону України від 02.03.2015 № 222-VIII підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є: акт про невиконання розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності; акт про повторне порушення ліцензіатом ліцензійних умов.

Відповідно, відсутність такого законодавчо передбаченого переліку щодо зупинення дії ліцензії також не може вважатися порушенням відповідачем своєї компетенції.

Колегія суддів при цьому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правове регулювання застосування такого виду адміністративно-господарської санкції як зупинення дії ліцензії в чинній редакції Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" не є настільки незрозумілим, щоб вказаний Закон в цій частині не відповідав вимогам щодо якості закону в розумінні ст. 6 ЄСПЛ.

Щодо змісту оскаржуваного пп. 1 п. 4 р. ІІ Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів), затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 14.05.2013 № 816 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 червня 2013 року за № 862/23394, то ним передбачено конкретну підставу зупинення дії ліцензії - несплата ліцензіатом фінансової санкції, що була застосована до нього при провадженні цього виду професійної діяльності, протягом 3 місяців з дати винесення відповідної постанови про накладення санкції, за винятком тих постанов, які були скасовані чи визнані нечинними за рішенням суду, що набрало законної сили, або дію яких зупинено за ухвалою суду.

Вказана підстава крім загального положення ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" також співвідноситься з ч. 1 ст. 11 вказаного Закону, згідно якого крім застосування фінансових санкцій за правопорушення, зазначені у цій статті, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку може зупиняти або анулювати ліцензію на право провадження професійної діяльності на фондовому ринку, яку було видано такому професійному учаснику фондового ринку.

Тобто, Законом прямо передбачено, що застосування фінансових санкцій не виключає право Комісії застосовувати інші адміністративно-господарські санкції, таку як зупинення дії ліцензії, зокрема, тому посилання апелянта на обмеження повноважень Комісії лише правом звертатися до суду з позовом про стягнення штрафів не може бути визнане обґрунтованим.

Також колегія суддів зазначає, що вказана підстава передбачає обмеження для її застосування у вигляді строку, наявності судового рішення на користь ліцензіата, в тому числі, і щодо зупинення дії оскаржуваного рішення, і не може вважатися непропорційною щодо наслідків для ліцензіата та цілями, на досягнення яких вона спрямована.

В свою чергу, невиконання рішення про накладення фінансової санкції підпадає під загальне поняття правопорушення на ринку цінних паперів.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку має право розробляти і затверджувати з питань, що належать до її компетенції, обов`язкові для виконання нормативні акти.

Пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" визначено, що основним завданням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є, зокрема, захист прав інвесторів шляхом застосування заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що доводи апелянта не вказують та не підтверджують невідповідність приписам Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" та Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та інших актам підпункту 1 пункту 4 розділу ІІ Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів), затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.05.2013 № 816.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.05.2013 № 816 було прийнято на виконання та відповідно до Законів України, зокрема, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні", з дотриманням процедури прийняття нормативно-правових актів, встановлених законодавством.

Таким чином, з огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення позову та визнання протиправним та нечинним рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.05.2013 №816 "Про затвердження Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів)" в частині підпункту 1 пункту 4 розділу ІІ Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів).

Щодо доводів апелянта про необхідність рахування висновків, викладених у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі № 640/19665/18, у постанові від 28 травня 2019 року у справі № 640/19663/18 та постанові від 08 липня 2019 року у справі № 640/19661/18, та, висновків, викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 520/10781/18, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки були сформовані судами за інших обставин справи, та з огляду на те, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КАЙДЗЕН КАПІТАЛ" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді Н.В. Безименна

О.О. Беспалов