Справа № 200/11674/19-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 р. Справа№200/11674/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною вимогу про сплату авансових внесків, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі ДВС) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною вимогу про сплату авансових внесків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року у справі № 805/2620/18-а видано виконавчий лист про зобов`язання Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити позивачу виплату пенсії з моменту її припинення (призупинення).

Постановою від 07.02.2019 року державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження № 58297857. Проте, станом на 16.09.2019 року рішення суду не виконано. Більш того, відповідачем не здійсненого жодного з гарантованих позивачу заходів примусового виконання, примуси до боржника УПФ не застосовані.

Листом від 27.05.2019 року № 10443 відповідач, фактично зобов`язав, всупереч судового рішення звернутися до органів УПФ з заявою про надання банківських реквізитів відкритих у АТ Ощадбанк.

Лістом від 04.06.2019 року позивач повідомив відповідачу банківські реквізити щодо рахунку відкритого в АТ «Ощадбанк». Але станом на 16.09.2019 року рішення суду у справі №805/2620/18-а так і не виконано, навіть на рахунок відкрити в АТ «Ощадбанк».

Окрім того, листом від 16.08.2019 року відповідач вимагає в позивача здійснити авансування виконавчого провадження на суму 576,30 грн. для сплати судового збору за подання заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Станом на дату подання позову рішення не виконано, що є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», за якими виконавчі документи, видані по рішенням немайнового характеру, підлягають виконанню протягом 10 днів. З огляду на наведене, позивач просить суд: 1) визнати протиправною вимогу ДВС про авансування виконавчого провадження на суму 576,30 грн.; 2) визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області по невиконанню вимог п. 1 ст. 63, п. 2 ст. 63, абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження; 3) зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області відповідно до абзацу 3 п. 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження направити до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року відкрито провадження за даним позовом та призначене судове засідання на 15.10.2019 року. Також в ухвалі було визначено термін відповідачу для надання суду відзиву на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження.

Позивач, представник позивача, а також представник третьої особи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце його проведення були повідомленні належним чином. Позивач просив розглядати позов без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.10.2019 року заперечував проти позову в обґрунтування чого надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно відзиву відповідач посилається на те, що у відділі примусового виконання перебуває виконавче провадження № 58297857, з примусового виконання виконавчого листа № 805/2620/18-а виданого Донецьким окружним адміністративним судом 14.01.2019 року.

07.02.2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій також зазначено про необхідність боржнику виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідач посилається на правову позицію Першого апеляційного адміністративного суду у справах 243/7272/18 від 22.01.2019, № 0540/5651/18-а від 30.10.2018, № 243/7271/18 від 18.12.2018 та Касаційного адміністративного суду Верховного суду у справах № 405/3663/13-а від 24.01.2018, № 814/2655/14 від 21.02.2018, № 757/29541/14-а від 13.06.2018 в яких зазначено, що відсутність бюджетних асигнувань на виконання рішення суду у державного органу є поважною причиною для його невиконання.

Зазначає, що пенсійне забезпечення внутрішньо переміщених осіб здійснюється в межах чинного законодавства з урахуванням вимог Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, норм постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 року.

Таким чином, що виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування, застосування заходів, визначених ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження є безпідставним.

Крім того, відповідач вважає, що факт нарахування боржником невиплаченої пенсії вже є фактом виконання судового рішення.

Відповідно до норм Закону України Про виконавче провадження та Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень державний виконавець звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про заміну способу та порядку виконання вищезазначеного рішення суду, яку ухвалою Донецького окружного адміністративного суду повернуто без розгляду, у зв`язку з несплатою судового збору.

Враховуючи наведене відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.10.2019 року розгляд справи відкладено на 16.10.2019 року.

Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце його проведення були повідомленні належним чином.

Згідно із частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи положення вищевказаних норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи у письмовому провадженні за наявними матеріалами справи.

Розглянувши позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, що наявні в матерілах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

11.10.2018 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/2620/18-а зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити позивачу виплату пенсії з моменту її припинення (призупинення).

14.01.2019 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 805/2620/18-а виданий виконавчий лист про зобов`язання.

07.02.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58297857 з примусового виконання виконавчого листа № 805/2620/18-а. Боржнику був наданий десятиденний строк для виконання рішення суду.

Листом від 22.02.2019 № 1877/13/25-1 УПФ повідомило, що виконуючи рішення суду Покровське ОУПФ 13.02.2019 року нараховано та обліковано суму боргу за період з 01.07.2016 року по 28.02.2019 року у розмірі 98 893,84 грн. Однак, виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам, відповідно до Постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 року, здійснюється через установу ПАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином, виплата пенсії ОСОБА_1 не здійснюється у зв`язку з відсутністю заяви про відкриття рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Листом від 26.03.2019 № 6145 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області просив ОСОБА_1 терміново звернутися до Покровського ОУПФ з заявою про надання банківських реквізитів відкритих у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Позивач звертався до відповідача з відповідними заявами в яких просить вчинити всі дії для примусового виконання рішення, які передбачені Законом України Про виконавче провадження та надавав реквізити рахунку відкритого в .

Позивач листом від 04.06.2019 надала відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області інформацію про рахунок відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про зміну порядку і способу виконання рішення. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року заяву залишено без руху для сплати судового збору.

Листом від 10.07.2019 № 13497 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області втретє просив ОСОБА_1 особисто та терміново звернутися до Покровського ОУПФ Донецької області з заявою про надання банківських реквізитів відкритих у ПАТ «Державний ощадний банк України». Також зазначив, що заяву з банківськими реквізитами необхідно надавати власноруч до Покровського ОУПФ Донецької області за відповідною адресою.

Листом від 16.08.2019 № 16269/021-39/ відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, посилаючись на приписи ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження», запропонував позивачу здійснити авансування витрат виконавчого провадження на суму 576,30 грн. для подальшого звернення державним виконавцем до суду з заявою про заміну способу і порядку виконання рішення суду.

Відповідачем будь-які дій щодо накладення штрафу на керівника Покровського ОУПФ Донецької області не вчинялись. Виконавче провадження не закінчено та до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не направлялось.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1404-VIII).

У відповідності до статті 1 Закону 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 18 Закону 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною 4 статті 19 Закону 1404-VIII, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником […].

Частиною 9 вказаної статті визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 39 Закону 1404-VIII).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у статті 63 Закону № 1404-VIII. У цій статті передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо вчинення державним виконавцем заходів по примусовому виконанню судового рішення, окрім направлення до Пенсійного органу постанови про відкриття, та переписки з позивачем щодо відкриття рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Посилання відповідача на те, що факт нарахування боржником невиплаченої пенсії вже є фактом виконання судового рішення є неприйнятним, оскільки відсутність фінансування не може свідчити про виконання судового рішення. Відповідачем не вчинено виконавчих дій, передбачених ст. 13 Закону № 1404-VIII, не перевірено чи дійсно нараховані відповідні суми пенсії, чи вчинялися дії Пенсійним органом для фінансування сум на виплату за рішенням суду.

Також не приймаються до уваги доводи відповідача щодо судової практики, яка не підтримує позицію органів державної виконавчої служби відносно накладення штрафів на органи пенсійного фонду за невиконання рішень суду зобов`язального характеру, оскільки виконавчі дії не обмежуються накладенням штрафу та при розгляді кожної конкретної справи суд перевіряє поважність причин невиконання рішення суду.

Приймаючи до уваги, що суду не надано доказів щодо вчинення державним виконавцем заходів по примусовому виконанню судового рішення, враховуючи строк перебування у провадженні виконавчого листа більш восьми місяців, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо примусового виконання рішення суду № 805/2620/18-а від 11.10.2018 року, а відтак позов, в цій частині, підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача, відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», направити до органу досудового розслідування повідомлення про кримінальне правопорушення по невиконанню боржником рішення суду № 805/2620/18-а від 11.10.2018 року, суд зазначає наступне.

Аналізуючи положення статей 63 Закону № 1404-VIII надсиланню до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження повинно передувати певний ряд умов та дій державного виконавця з примусового виконання, а саме встановлення невиконання без поважних причин боржником рішення, накладення штрафу.

Накладення штрафу на боржника та направлення повідомлення до органу досудового розслідування є діями, які державний виконавець зобов`язаний вчиняти у межах примусового виконання судового рішення.

Отже, визнаючи протиправною бездіяльність із невиконання судового рішення, суд за даних спірних правовідносин належним чином захищає порушене право позивача, як стягувача, оскільки вказані дії державний виконавець буде зобов`язаний вчинити в силу Закону України «Про виконавче провадження», а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним вимогу ДВС про здійснення авансування виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із пунктом 8 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У пункті 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У змісті рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18рп/2004 проаналізовано поняття «порушене право», за захистом якого може звертатися особа до суду, яке має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У свою чергу, «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони, має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб, не суперечить Конституції законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права.

В силу приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справах: «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У відповідності до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Судом встановлено, що листом від 16.08.2019 року № 16269/021-39 відповідачем саме запропоновано позивачу здійснити авансування виконавчого провадження. Отже, вказаний лист не носить обов`язкового характеру та не створює для позивача будь-яких правових наслідків.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною вимогу щодо здійснення авансування виконавчого провадження задоволенню не підлягають, оскільки вказаний лист не є рішенням в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України, а отже не створює жодних правових наслідків для позивача через те, що є фактично пропозицією.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною вимогу про сплату авансових внесків підлягають частковому задоволенню.

Щодо надіслання прокурору або органу досудового розслідування окремої ухвали, яка містить ознаки кримінального правопорушення з боку відповідача, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 9 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 382 Кримінального кодексу України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

В даному випадку, під час розгляду справи судом не встановлено порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для надсилання ухвали прокурору або органу досудового розслідування.

Стосовно зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ст. 129-1 Конституції України - судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 вказаної статті).

Вказані норми кореспондують положення пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України та підпункту «ґ» пункту 4 частини 1 статті 322 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної може бути встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення/постанови у справі.

Такий контроль здійснюється шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення до суду першої інстанції, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах є правом суду, а не обов`язком. Особа-позивач же, на користь якого ухвалено постанову суду, в свою чергу має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 07 жовтня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору, суд вважає необхідним стягнути на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, б. 32, ), третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, б. 13, ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною вимогу про сплату авансових внесків задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року у справі № 805/2620/18-а.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, б. 32, ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок UA6026001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106), судовий збір у розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок UA6026001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106), судовий збір у розмірі 68 (шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Лазарєв