Справа № 320/701/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року № 320/701/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Черкаської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом до Черкаської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення від 11.01.2019 № UА902010/2019/100267/2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.12.2018 ним придбано на території ФРН автомобіль «SKODA OCTAVIA» універсал, 2014 року випуску. З метою митного оформлення транспортного засобу для вільного обігу на митній території України в порядку, передбаченому Митним кодексом України, 14.12.2018 його представником подано митну декларацію № UA902010/2018/109611 та інші документи, які підтверджували заявлену вартість автомобіля.

Відповідачем було затребувано додаткові документи, однак митним брокером було повідомлено відповідача, що всі документи додано до митної декларації, надати додаткові документи не має можливості.

Проте, за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів відповідачем встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до ст. 64 МК України.

Відповідачем 11.01.2019 було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, згідно якого скоригована вартість товару склала 10 850,00 Євро за резервним (6) методом.

Позивач вважає, що рішення, прийняте відповідачем, є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивачем 13.12.2018 придбано на території ФРН автомобіль «SKODA OCTAVIA» універсал, 2014 року випуску. З метою митного оформлення транспортного засобу для вільного обігу на митній території України 14.12.2018 його уповноваженим представником подано попередню декларацію № UA902010/2018/109611, виходячи з митної вартості за ціною угоди від 13.12.2018 у розмірі 2950 Євро.

Позивачем 17.12.2018 самостійно ввезено автомобіль на митну територію України через Львівську митницю ДФС на підставі попередньої декларації № UA902010/2018/109611, угоди від 13.12.2018 та свідоцтва про реєстрацію автомобіля KR CDD 566 від 28.07.2014.

Посадовими особами Львівської митниці ДФС проведено митний огляд автомобіля з оформленням акту про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів та багажу № UA 20903/2018 /72936 ( далі - акт митного огляду). В акті підтверджено заявлені дані про автомобіль та зазначено пробіг - 177 623 км., облаштування автомобіля та наявність пошкоджень.

Позивач 27.12.2018 доставив автомобіль до митниці призначення - митного поста «Умань» Черкаської митниці ДФС.

Відповідачем при проведенні консультацій інформовано позивача, що зазначена ми тна вартість ( ціна придбання) автомобіля не відповідає індикаторам ризику, визначеним відповідно до Тимча сового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого поста новою КМУ від 12.12.2018 №1077, та запропоновано надати додаткові документи на підтвердження заявленої вартості відповідно до ч. ст. 53 Митного кодексу України.

У зв`язку з цим позивач звернувся до експерта - товарознавця для визначення вартості авто мобіля.

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 04.01.2019 №1 вартість автомобіля становить 8 403, 36 Євро.

Оскільки митне оформлення автомобіля за ціною придбання відповідачем не здійснювалося, позивач 11.01.2019 подав відповідачу електронну митну декларацію № UA 902010/2019/10267.

Митну вартість автомобіля позивачем задекларовано у розмірі 274 030,34 грн. ( графа 45 «коригу вання») - еквівалент 8403,36 Євро) за резервним методом визначення митної вартості - 6 ( графа 43 «Код МВВ») на підставі Висновку експерта від 04.01.2019 №1.

Для підтвердження заявлених даних позивачем надано до митниці: угоду від 13.12.2018, акт митного огляду від 17.01.2018 № UA 20903/2018/72936, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу KR CDD 566 від 28.07.2014, висновок експерта від 04.01.2019 №1, договір з митним брокером від 13.12.2018, паспорт громадянина України НОМЕР_1 .

У подальшому 11.01.2019 позивачем проінформовано відповідача про те, що надати інші документи не має можливості.

Відповідачем 11.01.2019 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 902010/2019/100267/2, згідно якого митна вартість товару визначена відповідачем у розмірі 10 850 євро за резервним методом.

Випуск автомобіля у вільний обіг було здійснено за митною декларацією № UA 902010/2019/100416 від 16.01.2019 з наданням фінансо вої гарантії в забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом у митній декларації № UA 902010/2019/100267 від 11.01.2019.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Відповідно до положень статті 53 МК України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Як передбачено статтею 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як слідує з п. 33 оскаржуваного рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, відповідно до п.5 ст.54, п.1,4 ст.337, 320 Митного кодексу України встановлено, що митну вартість товару належним чином документально не підтверджено, документи надані до митного оформлення містять розбіжності, в наданих документах відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості а саме:

митну вартість декларантом визначено та заявлено митниці за резервним методом. На підтвердження заявленої митної вартості декларантом надано висновок експерта від 04.01.2019 № 1, проте у наданому до митного оформлення висновку експерта відсутні відомості про раніше визнану митну вартість органами доходів і зборів.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, а саме за резервним методом, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Таким чином, заявлені митниці відомості про митну вартість декларантом не підтверджуються документально.

Оцінюючи доводи відповідача, суд доходить висновку, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як містили розбіжності, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Як вже зазначалося, позивачем було надано угоду про купівлю вживаного автомобіля від 13.12.2018 з перекладом, згідно якого ціна автомобіля складала 2950 Євро, та додатковий документ - висновок експертного дослідження від 04.01.2019 №1 про вартість автомобіля у країні експорту на підтверджен ня заявленої митної вартості та обраного декларантом резервного методу її визначення.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 04.01.2019 №1 вартість автомобіля у країні екс порту становила 8 403,36 Євро відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №1074/2092 з посиланням на дані програми Super SCHWAСКE 01/2019 та дані Інтернет.

Як слідує з матеріалів справи, страхування автомобіля не здійснювалося, а тому у позивача не було обов`язку надавати до митниці документи щодо страхування автомобіля

Відповідно до п.2.2. Довідки про узагальнення практики застосування адміністратив ними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.

Доводи відповідача про те, що позивачем документально не підтверджено транспортні витрати, судом не приймаються у зв`язку із тим, що, як зазначив позивач, він самостійно ввозив автомобіль на територію України, а тому жодних витрат перед третіми особами не було.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення слідує, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного засобу за ціною, визначеною позивачем.

За таких обставин вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 11.01.2019 № UА902010/2019/100267/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 768, 40 грн., що підтверджується квитанцією від 06.02.2019.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у сумі 768, 40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці ДФС від 11.01.2019 № UА902010/2019/100267/2.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської митниці ДФС судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.