Справа № 814/971/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/971/18
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Запорожана Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління ДАБІ у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 02.07.2018р.) по справі за адміністративним позовом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області та 3-ї особи ОСОБА_1 про зобов`язання відкрити виконавче провадження,-

В С Т А Н О В И В:

16.05.2018 року ДАБІ України в особі Управління ДАБІ у Миколаївській області звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУ юстиції в Миколаївській області та 3-ї особи ОСОБА_1 , в якому просило суд зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження з виконання постанови головного інспектора будівельного нагляду УДАБІ у Миколаївській області від 22.12.2015 року №319 по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним 22.12.2015 року було винесено постанову №319 по справі про адміністративне правопорушення, якою на 3-ю особу - ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. Оскільки боржник у встановлений ст.307 КУпАП строк добровільно штраф не сплатив, а вказана вище постанова УДАБІ №319 є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, позивач 25.02.2016р. звернувся до Центрального ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання даної постанови, але до жовтня 2017р. жодних відповідей так і не отримав. Згодом, вказана постанова від 22.12.2015р. №319 була оскаржена боржником ОСОБА_1 до суду, але постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017р. у задоволенні цього позову останньому було відмовлено. Далі, як зазначає позивач, після набрання судовим рішенням 26.07.2017р. законної сили, позивач знову двічі (т.б. 08.08.2017р., 05.10.2017р.) звертався до Центрального ВДВС із заявами про відкриття виконавчого провадження, однак станом на дату подання даного позову до суду виконавче провадження так і не було відкрито.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ГУПФ України в Миколаївській області - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Управління ДАБІ у Миколаївській області 12.07.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

22.12.2015 року головним інспектором будівельного нагляду Управління ДАБІ у Миколаївській області, за результатами розгляду матеріалів позапланової перевірки ТОВ «Югойл», а саме: акту перевірки від 10.12.2015р., припису від 10.12.2015р. та протоколу про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10.12.2015р., винесено постанову про адміністративне правопорушення №319, якою на директора товариства ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

25.02.2016 року у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 у встановлений ст.307 КУпАП строк добровільно штраф не сплатив, позивач звернувся до Центрального ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника, на підставі ст.308 КУпАП, подвійного розміру штрафу в сумі 13600 грн.

Але в подальшому, ОСОБА_1 , не погоджуючись з постановою УДАБІ №319 від 22.12.2015р., оскаржив її до Центрального районного суду м. Миколаєва, який своєю постановою від 04.11.2016 року по справі №490/320/16-а визнав її неправомірною та скасував.

Однак, Одеський апеляційний адміністративний суд, в свою чергу, своєю постановою від 15.06.2017 року скасував вищезазначену постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.11.2016р. та відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

08.08.2017 року Управління ДАБІ подало до Центрального ВДВС ще одну заяву про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови №319 від 22.12.2015р., яка була отримана відповідачем 11.08.2017 року. Однак, жодної відповіді на цю заяву УДАБІ так і не отримала.

05.10.2017 року Управління ДАБІ повторно звернулося до Центрального ВДВС із запитом про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови №319 від 22.12.2015р., але 23.10.2017 року на цю заяву отримало від Центрального ВДВС копію постанови від 02.09.2016р. про відкриття виконавчого провадження ВП №52102400 стосовно іншої постанови УДАБІ №320 (а не №319) від 22.12.2015р. про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 13600 грн., яку позивач не просив, оскільки ця постанова №320 від 22.12.2015р. ще у грудні 2016 року була скасована постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.12.2016р. (справа №490/326/16-а), яка, в свою чергу, набрала законної сили згідно із ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2017р.

24.10.2017 року Управління ДАБІ був зроблений черговий запит до Центрального ВДВС на отримання постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання саме постанови №319 від 22.12.2015р., однак 13.11.2017р. знову отримало від ВДВС не ту постанову, а саме копію постанови від 23.02.2017р. про відкриття виконавчого провадження ВП №53468821 по виконанню іншої постанови УДАБІ №319 від 15.12.2016р. (а не від 22.12.2015р.) стосовно ОСОБА_2 (а не ОСОБА_1 ).

27.11.2017 року Управління ДАБІ надіслало до Центрального ВДВС ще один, т.б. вже 4-й запит про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження стосовно їх постанови №319 від 22.12.2015р., на який, в свою чергу, 02.01.2018р. отримало відповідь за підписом начальника Центрального ВДВС, в якій зазначалося про те, що постанова УДАБІ №319 від 22.12.2015р. до відділу ДВС на виконання взагалі не надходила.

29.01.2018 року начальник Управління ДАБІ у Миколаївській області, будучи незадоволеними вказаними діями та відповіддю посадових осіб Центрального ВДВС, звернувся до начальника Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області із відповідною скаргою, на яку, в свою чергу, 09.04.2018р. отримав відповідь від 13.03.2018р. №2-21-43, зі змісту якої вбачається, що згідно «Автоматизованої системи виконавчого провадження» державним виконавцем Центрального ВДВС, на підставі п.2 ст.47 Закону України №606-ХІV, вже давно було винесено постанову про повернення постанови УДАБІ №319 від 22.12.2015р. стягувачу (т.б. УДАБІ) у зв`язку із відсутністю у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення. В подальшому, усі матеріали цього виконавчого провадження були знищені за спливом строків їх зберігання (а.с.9).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач 19.04.2018р. звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності вимог, а також з неможливості з`ясувати підстави численних розбіжностей у номерах та датах постанов УДАБІ по справах про адміністративні правопорушення 3-ї особи.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та, в свою чергу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як слідує зі змісту приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічні положення містяться і в ст.1 діючого на цей час Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., який набув чинності 05.10.2016р.

Як слідує зі змісту положень п.6 ч.1 ст.3 діючого Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Аналогічні положення містилися і в п.6 ч.2 ст.17 Закону №606-ХІV (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).

По справі встановлено, що позивач - Управління ДАБІ у Миколаївській області, в розумінні п.6 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII (п.6 ч.2 ст.17 діючого на час спірних правовідносин Закону №606-ХІV), є тим органом, постанова якого фактично є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

Зі змісту вимог п.1 ч.1 ст.22 Закону №606-ХІV (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) видно, що виконавчі документи у вигляді постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть бути пред`явлені до виконання протягом 3-х місяців.

Як передбачено приписами п.1 ч.1 ст.19 Закону України №606-ХІV від 21.04.1999р. (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

А як визначено ч.ч.1,2 ст.25 цього Закону №606-ХІVI (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ та протягом 3-х днів відрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 22.12.2015 року головним інспектором будівельного нагляду Управління ДАБІ у Миколаївській області, за результатами розгляду матеріалів позапланової перевірки ТОВ «Югойл», винесено постанову №319 (або №3І9), якою на директора товариства ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. Дана постанова, як зазначає сам позивач, набрала законної сили 02.01.2016р. (а.с.12).

Також, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що в той же день, т.б. 22.12.2015р. Управлінням ДАБІ у Миколаївській області було винесено ще одну аналогічну постанову №320, якою на директора ТОВ «Югойл» ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн., яка, в свою чергу була одразу ж оскаржена останнім до Миколаївського окружного адміністративного суду, який своєю постановою від 21.12.2016р. (яка набрала законної сили згідно з ухвалою ОААС від 10.03.2017р.) її скасував.

Далі, як встановлено матеріалами справи, 25.02.2016 року, позивач, у зв`язку із добровільною несплатою ОСОБА_1 у встановлений ст.307 КУпАП строк штрафу, у передбачений п.1 ч.1 ст.22 Закону №606-ХІV 3-х місячний строк, направив по пошті на адресу Центрального ВДВС копію вказаної вище постанови №319 від 22.12.2015р. та заяву про відкриття виконавчого провадження по цій постанові, в якій також просив стягнути з боржника ОСОБА_1 на підставі ст.308 КУпАП подвійний розмір штрафу в сумі 13600 грн. (а.с.13).

Як свідчать матеріали справи, вказану заяву Управління ДАБІ у Миколаївській області від 25.02.2016р. відповідач (т.б. Центральний ВДВС) отримав 03.03.2016р., що підтверджується наявним у справі поштовим повідомленням (а.с.14).

Проте, як встановлено по справі, на вищезазначену заяву УДАБІ від 25.02.2016р. відповідач у передбачений законом строк жодної відповіді не надав та копію постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу стягувача не надіслав.

Доказів зворотного відповідач судам 1-ї та 2-ї інстанцій не представив. Не містяться такі докази і в матеріалах справи.

Далі, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи містяться дані про те, що вказана вище спірна постанова УДАБІ №319 від 22.12.2015р. ще в грудні 2015 року була оскаржена боржником ОСОБА_1 до Центрального районного суду м.Миколаєва, який, в свою чергу, своєю постановою від 04.11.2016 року (по справі №490/320/16-а) визнав її неправомірною та скасував.

Однак, в подальшому, Одеський апеляційний адміністративний суд, за апеляційною скаргою УДАБІ, своєю постановою від 15.06.2017 року скасував вищезазначену постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.11.2016р. та відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Дана постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 року набрала законної сили, але, як видно з даних ЄДРСР та постанови Верховного Суду від 19.11.2018 року, на цей час по даній справі №490/320/16-а ще з 02.07.2017 року відкрито касаційне провадження.

Крім того, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Управління ДАБІ в період 2017-2018р.р. ще неодноразово (т.б. 08.08.2017р., 05.10.2017р., 24.10.2017р., 27.11.2017р.) зверталось до Центрального ВДВС із аналогічними заявами з проханням надати інспекції копію постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №319 від 22.12.2015р., які були або фактично проігноровані або у відповідь на них помилково надсилалися копії постанов по іншим виконавчим провадженням (а.с.18,20,22,66,68,69,71,73).

І тільки після скарги Управління ДАБІ від 29.01.2018 року на неправомірні дії посадових осіб Центрального ВДВС, з листа в.о. заступника начальника ГТУ юстиції у Миколаївській області від 13.03.2018р. №2-21-43, позивачу стало відомо про те, що згідно «Автоматизованої системи виконавчого провадження» державним виконавцем Центрального ВДВС, на підставі п.2 ст.47 Закону України №606-ХІV, вже було винесено постанову про повернення спірної постанови УДАБІ №319 від 22.12.2015р. стягувачу (т.б. УДАБІ) у зв`язку із відсутністю у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення. В подальшому, усі матеріали цього виконавчого провадження були знищені за спливом строків їх зберігання, т.б. на підставі п.2 розділу ХІ «Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями» від 07.06.2017р. №1829/5 (а.с.9).

Але при цьому, слід зазначити, що ані відповідач, ані ГТУ юстиції у Миколаївській області (в додатках до свого листа №2-21-43), на підтвердження викладених у вказаному вище листі від 13.03.2018р. №2-21-43 обставин, жодних доказів до суду 1-ї та 2-ї інстанцій не надали, посилаючись на знищення цього виконавчого провадження.

Одночасно, також суд звертає увагу ще й на той факт, що відповідач, ні у встановлений судами термін, ні до цього часу, не надіслав до суду ані відзив на адміністративний позов, ані відзив на апеляційну скаргу, т.б. жодним чином чітко не висловив і не обгрунтував свою правову позицію по даній справі.

Так, дійсно, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.47 Закону України №606-ХІV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, апеляційним судом з матеріалів справи та зі змісту листа в.о. заступника начальника ГТУ юстиції у Миколаївській області від 13.03.2018р. №2-21-43 встановлено, що відповідачем (т.б. Центральним відділом ДВС м. Миколаєва), в даному випадку, фактично вже відкривалось виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Управління ДАБІ №319 від 22.12.2015р., яка, в свою чергу, в подальшому, що згідно «Автоматизованої системи виконавчого провадження», відповідною постановою державного виконавця була повернута стягувачу (т.б. позивачу) на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України №606-ХІV (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин).

Отже, враховуючи вищевикладені обставини та зазначені вище норми діючого на момент спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р., судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що заявлені Управлінням ДАБІ у Миколаївській області позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача (т.б. Центральний ВДВС м.Миколаєва) «фактично повторно» відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови №319 від 22.12.2015 року (щодо оскарження якої з 02.07.2017р. ще триває касаційне провадження та щодо якої є відомості про її повернення стягувачу) є необґрунтованими, недоведеними та такими, що дійсно не підлягають задоволенню.

Інших позовних вимог, а саме, пов`язаних з визнанням протиправними дій чи бездіяльності посадових осіб Центрального ВДВС або щодо оскарження постанови державного виконавця Центрального ВДВС про повернення спірної постанови УДАБІ №319 від 22.12.2015р. стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону №606-ХІV (про яку йде мова у листі ГТУЮ у Миколаївській області від 13.03.2018р. №2-21-43 та без скасування якої виконавче провадження взагалі не може бути відкрито або поновлено), позивач не заявляв, а суд апеляційної інстанції, в свою чергу, відповідно до вимог ч.5 ст.308 КАС України, не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді 1-ї інстанції.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції грубих порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм свою правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.287,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.10.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Д.В. Запорожан