Справа № 480/3069/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 р. м. Харків Справа № 480/3069/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2019, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска (повний текст складено 27.08.19) по справі № 480/3069/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області , третя особа - ОСОБА_2

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - ГТУЮ у Сумській області), третя особа - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) про зобов`язання закінчити виконавче провадження №58004858 від 04.01.2019 про стягнення виконавчого збору в розмірі 385 185 грн. 22 коп.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 відмовлено у задоволення позову.

Не погодившись з таким судовим рішенням позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що визнання Сумським апеляційним судом нечинним рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2016 в справі № 591/5345/15-ц зумовлює наявність підстав для закінчення виконавчого провадження № 58004858 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 385185,22 грн., яке є похідним від виконавчого провадження №53409155 про примусове виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу за кредитним договором в розмірі 141300,52 дол. США.

В судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Висловив думку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач своїх представників до суду апеляційної інстанції не направив. Надав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджує про законність та обгрунтованість судового рішення. Звертає увагу на виключний перелік підстав, визначених у ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, за наявності яких судовий збір не сплачується. Вважає, що визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення не звільняє боржника від обов`язку сплати виконавчого збору.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційною інстанцією, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2016 по справі № 591/5345/15-ц було задоволено позов Публічного акціонерного товариства ОТП Банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

14.02.2017 Ковпаківським відділом державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Ковпаківський ВДВС м. Суми) на підставі заяви ПАТ ОТП Банк відкрито виконавче провадження №53409155 про примусове виконання виконавчого листа №591/5345/15, виданого 06.01.2017 Зарічним районним судом м. Суми про стягнення солідарно з ОСОБА_1 боргу 3 851 852,17 грн. (а.с.66).

10.05.2018 постановою начальника УДВС ГТУЮ у Сумській області ВП №53409155 передано до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області (а.с.76), на виконання чого 19.06.2018 постановою державного виконавця Ковпаківського ВДВС м. Суми виконавчий лист №591/5345/15 від 06.01.2017 передано до ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області (звор.бік а.с.77).

26.06.2018 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області прийнято ВП №53409155 (а.с.78), а 10.10.2018 виконавчі провадження №53409155, №53409200 об`єднано у зведене виконавче провадження №57405935 (а.с.80).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10.12.2018 була замінена сторона виконавчого провадження (стягувача) ПАТ ОТП Банк на правонаступника - громадянина України ОСОБА_3 у справі № 591/5345/15-ц за позовом ПАТ ОТП Банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.82).

02.01.2019 ОСОБА_3 подав заяву про повернення йому виконавчого листа по виконавчому провадженню №53409155 (звор.бік а.с.81).

03.01.2019 року державним виконавцем було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ "ОТП Банк" на правонаступника ОСОБА_3 у ВП №53409155 (а.с.84), а ВП №53409155 виведено із зведеного ВП №57405935 (а.с.85), а виконавчий лист №591/5345/15, виданий 06.01.2017 Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 3851852,17 грн. було повернуто стягувачу.

Одночасно, 03.01.2019, відповідачем винесено постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору ВП №53409155 в сумі 385 185,22 грн. (звор.бік а.с.87) та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які виведено в окреме виконавче провадження (звор.бік а.с.88).

04.01.2019 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58004858 на виконання постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.21, звор.бік а.с.92).

Під час здійснення такого виконавчого провадження ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.05.2019 було прийнято відмову ОСОБА_3 , як правонаступника ПАТ "ОТП Банк", від позову та визнано нечинним рішення Зарічного районного суду від 18.11.2016 по справі № 591/5345/15 (а.с.12-14).

04.06.2019 представником позивача була подана до ГТУЮ у Сумській області заява про закінчення виконавчого провадження №58004858 по стягненню з позивача виконавчого збору у розмірі 385 185,22 з підстав визнання нечинним судового рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист (а.с.15-16).

Листом від 26.06.2019 № 02.1-13/58004858 відповідачем була надана відповідь, що підстави для закінчення виконавчого провадження № 58004858 по стягненню з позивача виконавчого збору у розмірі 385 185,22 грн. відсутні, оскільки визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення та скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, несе за собою різні правові наслідки (а.с.17-20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження №58004858 від 04.01.2019 та постанова №53409155 від 03.01.2019 про стягнення виконавчого збору на даний час є чинними. За висновками суду першої інстанції визнання нечинним рішення суду не може бути підставою для закінчення такого виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

На підставі вимог п.1 ч.1, ч.4 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Статтею 40 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, відповідач при винесенні постанов від 03.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору по ВП №53409155 в сумі 385 185,22 грн. (звор.бік а.с.87) та від 04.01.2019 про відкриття виконавчого провадження №58004858 на виконання такої постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.21, звор.бік а.с.92) діяв правомірно.

Позивач, погоджуючись з правомірністю дій відповідача з винесення таких постанов у січні 2019 року, в свою чергу стверджує про наявність підстав у червні 2019 року для закінчення виконавчого провадження ВП №58004858 щодо стягнення виконавчого збору, зважаючи лише на факт визнання ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.05.2019 нечинним рішення Зарічного районного суду від 18.11.2016 по справі № 591/5345/15.

В обгрунтування своєї позиції позивач посилається на норми п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII, згідно яких виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Визнаюючи доводи апеляційної скарги необгрунтованими, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII містить загальні норми щодо закінчення виконавчого провадження, наслідком якого є припинення примусового виконання за виконавчим документом.

В той же час норми статті 27 Закону №1404-VІІІ є спеціальними, які визначають обов`язковість сплати виконавчого збору на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, який стягується з боржника у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, до Державного бюджету України.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Жодна з цих підстав не виявлена при вирішенні заявлених позивачем вимог.

Разом з тим, законодавець в ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VІІІ передбачив окрему підставу, у разі настання якої виконавчий збір не підлягає сплаті, а вже стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VІІІ конкретизує, що лише у випадку скасування судового рішення, а не визнання його нечинним, у боржника відсутній обов`язок зі сплати виконавчого збору. Такий підхід зумовлений різними правовими наслідками, які настають після скасування рішення (з моменту його прийняття), порівняно з визнання його нечинним (з моменту набрання законної сили рішення про його скасування).

При цьому необхідно зауважити, що діюче цивільне процесуальне законодавство на час спірних правовідносин (ст. 373 ЦПК України) визначало лише дві підстави для визнання судом апеляційної інстанції оскарженого судового рішення нечинним: відмова позивача від позову або укладення сторонами мирової угоди.

На таких же умовах може бути припинена встановлена законом процедура примусового стягнення боргу не лише на будь-якій стадії судового розгляду (в тому числі під час касаційного перегляду оскаржених судових рішень, згідно ст. 408 ЦПК України), але й на стадії виконання судового рішення (п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ), оскільки це є наслідком реалізації диспозитивного права позивача (стягувача).

Отже, прийняття Сумським апеляційним судом 30.05.2019 ухвали про визнання нечинним рішення Зарічного районного суду від 18.11.2016 по справі № 591/5345/15 внаслідок відмови позивача від позову не свідчить про незаконність здійснення відповідачем дій з примусового виконання такого судового рішення, а лише підтверджує реалізацію позивачем свого права на припинення встановленої процедури подальшого примусового стягнення боргу, оскільки «на даний час спір між ним та відповідачами відсутній» (а.с. 13).

Відповідно, за вчинення відповідачем законних дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснювалися органами державної виконавчої служби, підлягає стягненню встановлена законом плата у вигляді виконавчого збору, який в подальшому відповідачем має бути перерахований до Державного бюджету, згідно вимог ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ.

Доводи апеляційної скарги, щодо неможливості визначення розміру виконавчого збору у відповідності до вимог ст. 27 Закону № 1404-VІІІ (у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом), зважаючи на поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження (що свідчить про не набрання законної сили рішенням суду першої інстанції) та визнання нечинним рішення Зарічного районного суду від 18.11.2016 по справі № 591/5345/15, не можуть спростувати викладені вище висновки про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати правомірно визначеного виконавчого збору.

Крім того, предметом спору у цій даній справі є правомірність відмови державного виконавця у закінченні виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору, а не правильність визначення розміру такого збору.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України про виконавче провадження, а тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження по стягненню виконавчого збору задоволенню не підлягають.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 по справі № 480/3069/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 17.10.2019.