Справа № 240/8348/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8348/19

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О. В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

17 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
в червні 2019 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, однак, рішенням комісії Міністерства оборони України було відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, з посиланням на те, що встановлення ІІ групи інвалідності відбулось у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону та Порядку № 975 (у редакції станом на момент встановлення ІІ групи інвалідності), у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відсутнє, оскільки у Прикінцевих положеннях Закону України № 5040-VI встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17.

В силу положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, прапорщик запасу ОСОБА_1 проходив надстрокову військову службу (за контрактом) в Збройних Силах у період з 09 березня 1982 року до 07 січня 1994 року.

У період з жовтня 1982 року по березень 1985 року він виконував обов`язки військової служби на території Республіки Афганістан та приймав участь у бойових діях.

26 червня 1984 року під час виконання обов`язків військової служби отримав поранення (контузію), що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_1 (а.с. 14-16), копією посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 05 квітня 1986 року (а.с. 24), копією довідки про направлення на лікування військової частини НОМЕР_3 (а.с. 17), копією довідки 408 окружного військового шпиталю від 27 липня 1984 року (а.с. 18).

Постановою Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 02 лютого 2005 року № 45 встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) і їх наслідки, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (копія витягу із протоколу засідання ЦВЛК від 02 лютого 2005 року №45 (а.с. 19), акта судово-медичного дослідження Бюро судово-медичних експертиз Житомирської облдержадміністрації від 29 жовтня 2004 року № 3221 (а.с. 20).

06 серпня 2007 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (копія довідки Житомирської обласної МСЕК № 2 серія ЖИК № 004722 від 06 серпня 2007 року (а.с. 21).

17 липня 2012 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, з 17 липня 2012 року, яка настала внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (копія довідки Житомирської обласної МСЕК № 2 серія 10 ААБ № 239670 від 17 липня 2012 року (а.с. 22).

При цьому одноразова грошова допомога, інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства у зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, не призначалися і не виплачувалися.

11 вересня 2017 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, з 01 серпня 2017 року, яка настала внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (копія довідки Житомирської обласної МСЕК № 2 серія 12 ААА № 782993 від 11 вересня 2017 року (а.с. 23).

18 лютого 2019 року управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської РДА позивачу встановлено статус особи з інвалідністю війни ІІ групи (копія посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи серія НОМЕР_4 від 18 лютого 2019 року (а.с. 4)).

Позивач, вважаючи, що він, як особа звільнена з військової служби за контрактом у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 01 серпня 2017 року, набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року відповідно до чинних статей 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII та пункту 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, 22 жовтня 2018 року вперше звернувся із заявою до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про виплату йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 01 серпня 2017 року у Порядку № 975.

До вказаної заяви позивач додав, на його думку усі документи, встановлені пунктом 11 Порядку № 975, у тому числі і посвідчені копії: довідок про направлення на лікування військової частини НОМЕР_3 та 408 окружного військового шпиталю від 27 липня 1984 року, витягу із протоколу засідання ЦВЛК від 02 лютого 2005 року № 45, акта судово-медичного дослідження Бюро судово-медичних експертиз Житомирської облдержадміністрації від 29 жовтня 2004 року № 3221, довідок Житомирської обласної МСЕК серія ЖИК № 004722 від 06 серпня 2007 року та серія 12 ААА № 782993 від 11 вересня 2017 року, які свідчать про причину та обставини отримання ОСОБА_1 поранення (контузії) у 1984 році, також додав копії військового квитка, паспорта та ідентифікаційного номеру, катку реквізитів рахунку банку (а.с. 25).

У подальшому, Житомирський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи.

Проте пунктом 90 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ) від 15 березня 2019 року № 32, затвердженим Міністром оборони України, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки він звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року № 3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім того, на думку відповідача, групу інвалідності ОСОБА_1 змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності (а.с. 26-27).

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).

Приписами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), яка набрала чинності 24 січня 2014 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку № 975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегією суддів встановлено, що за наслідками первинного огляду з 06 серпня 2007 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, ТАК, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. При цьому, йому не була виплачена грошова допомога.

Також з 17 липня 2012 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності повторно внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

11 вересня 2017 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, з 01 серпня 2017 року, яка настала внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги обґрунтовано тим, що відповідно до частини 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна групи інвалідності відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.

Однак, колегія суддів зауважує, що Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01 січня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 11 вересня 2017 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Також слід зазначити, що статті 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

На момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17) та від 21 червня 2018 року (справа № 760/11440/17).

Отже, позивачу 3 групу інвалідності вперше та повторно було встановлено внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку і за дану групу за цією підставою позивач грошову компенсацію не отримав.

Після 01 січня 2017 року, позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 11 вересня 2017 року внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Також слід зазначити, що компенсацію за встановлення військовослужбовцю 2 групи інвалідності, що настала в внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку не отримував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення 3 групи інвалідності, колегія суддів вважає помилковими.

Також у витягу з протоколу засідання Комісії від 15 березня 2019 року №32 зазначено, що оскільки ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року №3597-IV "Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а первинна інвалідність встановлена до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи Міністерства оборони України стосовно того, що позивача звільнено зі служби до набрання чинності відповідним Законом, адже днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 276/322/17 зазначено, що з аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в пункті 90 рішення Міністерства оборони України від 15 березня 2019 року №32 не наведено.

При цьому суд зазначає, що встановлення з 11 вересня 2017 року позивачу 2 групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку є підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому частиною 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 90 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 , як особі звільненій із військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи з 01 серпня 2017 року, внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 березня 2019 року №32.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як особі звільненій з військової служби за контрактом, у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи з 01 серпня 2017 року, внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, відповідно до статей 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XIІ та Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.