Справа № 320/5659/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5659/18 Головуючий у І інстанції - Лапій С.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду згідно з ст. 229 КАС України апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі за позовом Головного управління ДФС у Київській області до Приватного акціонерного товариства "Пласт" про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДФС у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Пласт", в якому просило стягнути з Відповідача податковий борг у сумі 136 078 372,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач є оператором по Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 № 272-17 (288940445), укладеним між ПАТ «Пласт» і ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». Податковий борг з рентної плати виник на підставі поданих декларацій та податкових повідомлень рішень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головного управління ДФС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що оскільки податкові повідомлення-рішення в судовому порядку не скасовані, то станом на день звернення до суду податкові зобов`язання є узгодженими та Відповідачем не сплачені. Відтак, суми податкового зобов`язання в розумінні Податкового кодексу України набули статусу податкового боргу. Оскільки підстави для списання вказаної заборгованості відсутні, то можуть, бути стягнуті в примусовому порядку. Крім того, Позивач звертає увагу на те, що виходячи з суті спірних правовідносин та характеру здійсненної діяльності Відповідачем, договір від 05.03.2014 року не міг бути визнаний недійсним з моменту його укладення, та з врахуванням імперативності норм податкового законодавства, даний факт в принципі не звільняє Відповідача від сплати податкового боргу.

Відповідачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами діяльності станом на дату подання позову до суду за Відповідачем, як за оператором по договору про спільну діяльність від 05.03.2014 року № 272-17 (288940445), укладеного між ПАТ «Пласт» і ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» рахується податкова заборгованість в розмірі 136 078 372, 47 грн.

Податковий борг виник на підставі поданих декларацій та податкових повідомлень-рішень з рентної плати за користування надрами.

З метою стягнення податкового боргу направлено податкову вимогу від 16.03.2018 року № 124257-52 та по договору про спільну діяльність від 05.03.2014 року - вимогу від 058.11.2016 року № 109330-10.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що договір про спільну діяльність від 05.03.2014 року № 272-14 є недійсним з моменту його вчинення. Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів Позивача про наявність у Відповідача на даний час обов`язку зі сплати податків (обов`язкових зборів, платежів), у тому числі рентної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом в строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно із пп. 16.1.14 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язується сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошовим зобов`язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 64.6 ст. 64 ПК України на обліку у контролюючих органах повинні перебувати угоди про розподіл продукції, договори управління майном (крім договорів щодо операцій, визначених у другому реченні абзацу другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом.

Взяття на облік договору або угоди здійснюється шляхом додаткового взяття на облік управителя майна, учасника договору про спільну діяльність або угоди про розподіл продукції як платника податків - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору або угоди.

За приписами п. 87.12 ст. 87 ПК України у разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися у межах договорів про спільну діяльність, джерелом погашення такого податкового боргу є майно платників податків, що є учасниками такого договору.

Платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин під час виконання договорів про спільну діяльність без утворення юридичної особи є уповноважена особа - один із учасників такого договору, на якого згідно з його умовами покладено обов`язок нарахування, утримання та внесення податків і зборів до бюджету з єдиного поточного рахунку спільної діяльності (далі - уповноважена особа), за умови, що один з учасників зазначеного договору має відповідний спеціальний дозвіл. Облік результатів спільної діяльності ведеться таким учасником окремо від обліку його господарської діяльності. Такий учасник додатково береться на облік як платник рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 252.1.3. п. 252.1 ст. 252 ПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ «Пласт» (Сторона 1, Оператор) і ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (Сторона 2) укладено договір про спільну діяльність від 05.03.2014 року № 272-14 (а.с. 35 - 39).

Сторони за цим договором зобов`язались спільно діяти без створення юридичної особи шляхом об`єднання своїх вкладів та зусиль у сфері видобутку, постачання, транспортування нафти, газу і газового конденсату (п. 1.1).

Згідно з п.п. 3.10.8, 3.10.9 Договору про спільну діяльність від 05.03.2014 року № 272-14 до обов`язків Оператора входить: ведення бухгалтерського та податкового обліку спільної діяльності, складання та подання уповноваженим органам державної виконавчої влади обов`язкової звітності; сплата у повному обсязі та у встановлені чинним законодавством строки податків (обов`язкових зборів, платежів).

Рішенням Господарського суду Київської області від 14 червня 2017 року у справі № 911/639/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 31 травня 2018 року, договір про спільну діяльність від 05 березня 2014 року № 272-17 визнано недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1 статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обставини щодо недійсності з моменту вчинення правочину, а саме договору про спільну діяльність від 05.03.2014 року № 272-17, не підлягають доказуванню у даній адміністративній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, сума податкового боргу по рентній платі за користування надрами континентального шельфу у межах виключної (морської) економічної зони, стягнення якої є предметом розгляду даної справи, виникла у Відповідача саме як у Оператора за договором про спільну діяльність від 05.03.2014 року № 272-14 (а.с. 9).

З урахуванням того, що вказаний договір є недійсним з моменту його вчинення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість доводів Позивача про наявність у Відповідача на даний час обов`язку зі сплати податків (обов`язкових зборів, платежів), у тому числі рентної плати, з чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч. 2 ст. 216 ЦК України, якою визначено, що у випадку коли у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Проте, предметом розгляду даної справи є саме стягнення з відповідача податкового боргу, а не збитків, спричинених вчиненням недійсного правочину.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДФС у Київській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 18.10.2019 року.