Справа № 300/999/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8221/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанови,

суддя(і) у І інстанції Могила А.Б.,

час ухвалення рішення 11 год 27 хв,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 02 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі Управління) № ІФ678/1667/АВ/П/ТД-ФС від 11 квітня 2019 року про накладення на нього штрафу у розмірі 375570 грн за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) та постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 року «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» (далі Постанова № 413).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 300/999/19 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у ході розгляду справи не встановлено факту допуску позивачем працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору. Оскільки за порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 17 червня 2015 року «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу» відповідачем до позивача штраф не застосовано, а інших правопорушень ФОП ОСОБА_1 трудового законодавства не встановлено, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У апеляційній скарзі Управління просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову ФОП Зіника В.В. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що були встановлені під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 19 березня 2019 року (акт від 20 березня 2019 року № ІФ678/1667/АВ). Вважає оспорювану постанову такою, що прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник Управління у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_5 В.В. відмовити.

Представник ФОП Зіника В.В. у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу Управління без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, у період з 19 березня 2019 року по 20 березня 2019 року Управлінням було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт № ІФ678/1667/АВ від 20 березня 2019 року, де зроблено висновок про порушення позивачем частини 3 статті 24 КЗпП та Постанови № 413. ФОП ОСОБА_1 від підпису акту відмовився.

На підставі висновків, викладених у зазначеному акті № ІФ678/1667/АВ від 20 березня 2019 року, відповідачем винесено оскаржувану ФОП ОСОБА_1 у судовому порядку постанову № ІФ678/1667/АВ/П/ТД-ФС від 11 квітня 2019 року про накладення на нього штрафу у розмірі 375570 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною 1 статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 статті 24 КЗпП передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під час проведення працівниками Управління інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 19 березня 2019 року об 11 год 30 хв за місцем фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності за адресою с. Слобода-Небилівська Рожнятівського району Івано-Франківської області було виявлено на робочих місцях працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .

Згідно із письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наданими у ході інспекційного відвідування, він працює у ФОП ОСОБА_1 приблизно 2 місяці на посаді рамника. Режим роботи з 08.00 год до 17.00 год, трудовий договір з ним не укладався.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих у ході інспекційного відвідування, він стажується у позивача з 11 березня 2019 року на посаді різноробочого. Режим роботи з 08.00 год до 18.00 год, з понеділка по суботу, трудовий договір не укладався.

Письмовими поясненнями ОСОБА_4 встановлено, що вона працює у позивача на посаді кочегара з 2015 року на підставі трудового договору. Режим роботи позмінний через день з 08.00 год по 18.00 год. Заробітна плата 200 грн за зміну. Проте, позивач не зміг надати відповідні документи щодо працевлаштування вказаної особи у ході інспекційного відвідування.

У наданих розрахунково-платіжних відомостях за грудень 2018 року та січень - лютий 2019 року, а також табелях обліку робочого часу за цей період відомості про таких працівників відсутні.

При цьому апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що з урахуванням приписів статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» стажування проводиться на підставі відповідного типового договору із занесенням запису у трудову книжку. Разом із тим, договору про стажування на посаду різноробочого між позивачем та ОСОБА_3 у ході інспекційного відвідування не надано.

Зауваження до акту інспекційного відвідування № ІФ678/1667/АВ від 20 березня 2019 року позивачем не подавалися.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами Управління про наявність у відповідача достатніх правових і фактичних підстав для висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 у порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП здійснив фактичний допуск ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до роботи без належного оформлення трудових відносин, оскільки трудові договори із ними не укладалися, накази про прийняття на роботу не видавалися, повідомлення про прийняття працівників до органів Державної фіскальної служби не подавалися.

При цьому накази на прийняття на роботу працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_8 В ОСОБА_9 , ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_1 було видано лише 19 березня 2019 року, а повідомлення в органи Державної фіскальної служби направлено того ж дня в 16 год 30 хв згідно із квитанцією № 2 (під час інспекційного відвідування).

Таким чином, повідомлення про прийняття на роботу направлено після початку робот згаданих осіб, чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413.

Щодо представлених ФОП ОСОБА_1 у ході судового розгляду цивільно-правових договорів із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 25-30), суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у ході інспекційного відвідування такі договори позивачем не надавалися, про їх наявність у письмових поясненнях вказані працівники ФОП ОСОБА_1 не зазначали, під час розгляду справи про накладення штрафу оскаржуваною постановою № ІФ678/1667/АВ/П/ТД-ФС від 11 квітня 2019 року вони також відповідачу не надавалися, що ставить під сумнів їх наявність на час виникнення спірних правовідносин та виключає можливість врахування при прийнятті оспорюваної постанови Управлінням.

Із тих же підстав судом першої інстанції не приймаються до уваги нотаріально завірені письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у яких вони заперечили правдивість своїх пояснень, наданих працівнику Управління під час інспекційного відвідування, а також свідчення ОСОБА_4 , надані у суді першої інстанції, у яких вона підтвердила роботу в позивача в період з 01 березня 2019 року по 18 березня 2019 року на умовах договору підряду, а з 19 березня 2019 року згідно із трудовим договором.

Суд першої інстанції з урахуванням того, що Постановою № 413 передбачено обов`язок власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу (особи) чи фізичної особи повідомити про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із передбачених у ній способів дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем порушено вказані вимоги.

Разом із тим, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за порушення вимог Постанови № 413 відповідачем до позивача штраф не застосовано, а інших правопорушень ФОП ОСОБА_1 трудового законодавства не встановлено.

Постанову № ІФ678/1667/АВ/П/ТД-ФС від 11 квітня 2019 року про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у сумі 375570 грн винесено на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП, яка передбачає, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом не було наведено будь-яких доводів щодо наявності порушення відповідачем Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 у редакції на час виникнення спірних правовідносин, проведення інспекційного відвідування, Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, а також при визначенні розміру самого штрафу за виявлене порушення вимог трудового законодавства.

У ході апеляційного розгляду представник ФОП Зіника В.В. ствердив суду, що позивач був присутній при розгляді відповідачем справи про накладення на нього штрафу, однак клопотань про відкладення її розгляду не заявляв. Відтак, на думку апеляційного суду, посилання представника позивача на протиправність оскаржуваної постанови з огляду на порушення відповідачем приписів Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, через неналежне повідомлення ФОП ОСОБА_1 про час та місце розгляду його справи є голослівними та не можуть братися до уваги.

Окрім того, апеляційний суд відхиляє посилання представника ФОП Зіника В.В. на безпідставне неврахування Управлінням при розгляді справи про накладення штрафу на позивача наданих ним цивільно-правових договорів із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за відсутності доказів їх надання у розпорядження відповідача.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області задовольнити.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 300/999/19 та у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 17 жовтня 2019 року.