Справа № 340/883/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 340/883/19

головуючий суддя І інстанції - Кармазина Т.М.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року в адміністративній справі № 340/883/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення УДМС України у Кіровоградській області № 420 від 29.12.2017 про скасування громадянину Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію;

- зобов`язати УДМС України у Кіровоградській області поновити розгляд, розглянути та вирішити заяву громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття його до громадянства України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області № 420 від 29.12.2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення про скасування дозволу на імміграцію було прийнято у відповідності з приписами чинного законодавства, оскільки позивач при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в України свідомо надав про себе недостовірні відомості, а саме вказав те, що не змінював своє прізвище.

Від представника позивача на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги останнього.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копіює паспорта типу Р , код країни UZB, номер НОМЕР_2 , від 15.02.2011 року.

26.07.2011 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки його син є громадянином України.

21.09.2011 відповідачем прийнято рішення про надання громадянину Узбекистану ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», надано дозвіл №8/761 від 26.09.2011 року.

28.09.2011 ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії безстроково.

Відповідно до висновку службової перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 07.03.2017 року вбачається, що відповідач вважає надання дозволу на імміграцію правомірним та таким, що відповідає вимогам законодавства.

Також згідно висновку за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про отримання дозволу на імміграцію в Україну від 15.03.2017, затвердженого директором Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України, вважали б за доцільне рахувати надання дозволу на імміграцію в Україну та документування його посвідкою на постійне проживання в Україні таким, що у повному обсязі відповідають законодавству України.

06.09.2017 до відповідача надійшов лист Управління Служби безпеки України в Одеській області № 65/5/3-4278 від 02.09.2017, в якому повідомлено, що позивач до 2011 проживав в Україні під іншими установчими даними, зокрема використовував паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та те, що останній в період з 2009 по 2010 роки неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення порядку перебування іноземців в Україні. У зв`язку з чим, ВГІРФО УМВС України в Житомирській області приймалось рішення про його видворення за межі України. Після виконання вказаного рішення, в Узбекистані іноземець змінив прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » та 08.03.2011, використовуючи паспорт серії НОМЕР_2 , в`їхав на територію України, отримав дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_3 від 28.09.2011 на підставі свідомого надання неправдивих відомостей (не вказав інформацію щодо зміни свого прізвища та причини цього). На даний час, в УДМС в Кіровоградській області, ОСОБА_1 клопоче про прийняття його до громадянства України. У зв`язку з чим, просили вжити відповідних заходів правового реагування у відношенні позивача, а саме скасувати дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання.

29.12.2017 відповідачем прийнято рішення № 420 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про необхідність його скасування.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про імміграцію» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначена Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983.

Відповідно до п.п. 21-23 Порядку № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, підставою для прийняття останнього було подання УСБУ в Одеській області від 02.09.2017 року № 65/5/3-4278 та наявність факту свідомого надання позивачем неправдивих відомостей, на підставі яких було надано дозвіл на імміграцію.

Однак, відповідно до оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема, щодо відсутності подання, передбаченого абз. 2 п. 22 Порядку № 1983, на підставі якого мало прийматись оскаржуване рішення, відсутності доказів надання позивачем свідомих, недостовірних відомостей і погіршення його усталеного способу життя та розірвання родинних зав`язків, та як наслідок протиправності прийняття останнього.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вказані висновки необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до положень абз. 2 п. 22 № 1983, право ініціювання скасування на імміграцію іншим органом, зазначеним в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, до якого, зокрема, відноситься регіональне управлінням Служби Безпеки України, здійснюється шляхом складання подання, яке має містити обґрунтовані відомості із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з листа Управління Служби безпеки в Одеській області від 02.09.2017 року № 65/5/3-4278, в останньому наявна інформація стосовно зміни позивачем прізвища, визначено підставу для скасування дозволу, визначеного статтею 12 Закону України "Про імміграцію", а в прохальній частині зазначено про надання вказівки вжити відповідних заходів правового реагування у відношення ОСОБА_1 згідно із вимогами чинного законодавства України, а саме скасувати дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 , як такі, що видані на підставі надання неправдивих відомостей.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що складення вказаного документа без зазначення слова «Подання», за умови наявності всіх необхідних даних, не може бути окремою підставою для неврахування вказаного документа відповідачем, та як наслідок, неприйняття відповідного рішення.

Відтак, розгляд відповідачем питання щодо можливості скасування дозволу на імміграцію на підставі листа УСБУ в Одеській області від 02.09.2017 року № 65/5/3-4278 є обґрунтованим.

Поряд з вказаним, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами п. 23 Порядку № 1983, на ДМС, її територіальні органи і підрозділи, під час вивчення подання щодо скасування дозволу на імміграцію, покладено обов`язок запрошувати для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Як вбачається з матеріалів справи, і, на що не звернув увагу суд першої інстанції частково задовольняючи позов, відповідачем, під час вивчення подання УСБУ в Одеській області від 02.09.2017 року № 65/5/3-4278, не вчинялись дії по запрошенню позивача для надання відповідних пояснень, що в свою чергу мало наслідком позбавлення останнього права на участь в розгляді справи та надання пояснень по суті справи і, відповідно здійснення належного розгляду справи.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Необхідно зазначити, що з огляду на необхідність перевірки судом вказаних норм процесуального закону, дотримання останніх є обов`язком суб`єкта владних повноважень при прийнятті рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що відповідачем оскаржуване рішення було прийнято з порушенням Порядку № 1983 та без урахування права позивача на участь у процесі його прийняття, що свідчить про необхідність визнання його протиправним та скасування.

З урахування вказаного, висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів надання позивачем свідомо недостовірних відомостей, погіршення його усталеного способу життя та розірвання родинних зв`язків є передчасними.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято правильне по суті рішення, однак з порушенням норм матеріального права, що свідчить про необхідність його зміни, шляхом викладення тексту мотивувальної частини останнього в редакції даної постанови. В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року в адміністративній справі № 340/883/19 - змінити, виклавши текст мотивувальної частини в редакції даної постанови.

В решті рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко