Справа № 420/3135/19
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3135/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» до Одеської митниці ДФС, третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» до Одеської митниці ДФС, третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про:

визнання протиправними та скасування рішень Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості:

№UA500060/2018/000056/1 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/000066/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000067/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000069/2 від 18.12.2018 року, №UA500060/2018/000007/2 від 04.02.2019 року, №UA500060/2018/000008/2 від 06.02.2019 року;

визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС: №UA500060/2018/08631 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/08656 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08655 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08664 від 18.12.2018 року; №UA500060/2019/00096 від 04.02.2019 року; №UA500060/2019/00104 від 06.02.2019 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

З метою митного оформлення ввезеного товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» було подано до митного органу електронні митні декларації, в яких визначено та заявлено декларантом митну вартість товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, тобто за основним методом визначення митної вартості товарів.

Крім того, до декларацій також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно переліку, визначеного Митним кодексом України. Водночас, на думку позивача, митним органом безпідставно не визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та протиправно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу. Позивачем зазначено, що в якості причин для коригування митної вартості товару, які зафіксовані у спірних рішеннях, митним органом безпідставно вказано на наявність у наданих документах розбіжностей.

Позивач не погоджується з зазначеними в рішеннях доводами митного органу та стверджує, що подані ним документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують митну вартість товару.

Окрім того, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В», митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи, у тому числі без обґрунтованих сумнівів у правильності визначенні митної вартості товару, всупереч підтверджених всіх складових вартості товару під час подання декларантом митних декларацій, оскільки митним органом не доведено, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що викликають сумнів у достовірності наданої інформації чи невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

08 серпня 2019 року, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

11 вересня 2019 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У судове засідання, призначене на 09 жовтня 2019 року, особи, які беруть участь у розгляді справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

09 жовтня 2019 року, через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду, від представника позивача (вх.№36900/19 від 09.10.2019р.) та представника відповідача (вх.№36870/19 від 09.10.2019р.), надійшли клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України, та клопотання представників сторін, розгляд справи здійснено судом без участі сторін у порядку письмового провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№23401/19 від 01.07.2019р.) на позовну заяву (т.ІІ, а.с.5-19).

Відзив обґрунтований наступним.

Під час митного контролю товарів за митними деклараціями №UA500060/2018/036266 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/037911 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/037910 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/039047 від 18.12.2018 року, №UA500060/2018/002884 від 04.02.2019 року, №UA500060/2018/003146 від 06.02.2019 року, програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України прийняття рішення про коригування митної вартості.

Втім, надані позивачем на повідомлення митного органу документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості товару, а інших зазначених документів у повідомленні митного органу, для підтвердження заявленої митної вартості товарів на умовах поставки СІР, - позивачем не надано. З огляду на викладене, зважаючи, що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, у митного органу була відсутня можливість визнати заявлену декларантом митну вартість, оскільки розрахунки можуть здійснюватися лише на основі достовірних та об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а тому метод визначення митної вартості за ціною договору (основний метод) щодо товарів, які імпортуються, - не може бути застосований. З огляду на викладене, на думку відповідача, застосування резервного методу в даному випадку повністю відповідає вимогам чинного законодавства з питань державної митної справи, а тому, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив (вх.№24599/19 від 10.07.2019р.) Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» наголошувало, що митним органом не було надано у повній мірі належної оцінки умовам зовнішньоекономічного договору позивача, зокрема, ціна на товар розуміється згідно умов CIF Одеса (відповідно до «Інкотермс-2010»), та включає вартість завантаження товару у продавця, вартість всіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України.

Позивач вважає, що органом доходів і зборів не було наведено доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, що ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості.

Позивачем були надані для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, які у повній мірі дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту). Подані документи повністю ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

В свою чергу, об`єктивна неможливість застосування першого методу не була обґрунтована митним органом, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним (т.ІІ, а.с.123-139).

У запереченнях (вх.№25933/19 від 18.07.2019р.) Одеська митниця ДФС зазначає доводи, аналогічні відзиву на позов та додатково зазначено, що твердження позивача про те, що Одеською митницею ДФС не зазначено конкретних обставин, які викликали сумніви, не надано обґрунтування підвищення митної вартості, не вказано обставин, які мають підтвердити документи, що витребовувалися, - не відповідає фактичним обставинам, оскільки вся вказана інформація повідомлялась позивачеві під час податкової консультації.

Відповідачем наголошувалося, що додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» до Одеської митниці ДФС надано не було. Крім того, під час митного оформлення не надавались копії експортних митних декларацій країни відправлення та копії SWIFT документів, доданих позивачем до позовної заяви (т.ІІ, а.с.140-153).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В», згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване 31.10.1996 року, за № 1 010436.

Види економічної діяльності згідно код КВЕД: 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютери; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.11 Рекламні агентства.

28 серпня 2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» та XIAMEN GUANWEI IMPORT&EXPORT CO.LTD укладено Договір поставки №295 (т.І, а.с.142-149).

Відповідно до п.1.1.3 частини 1 Визначення та тлумачення до Договору №295 від 28 серпня 2018 року, загальна вартість партії, або загальна вартість партії товару означає вартість товару, яка узгоджена сторонами у Специфікації.

Згідно п.1.1.5. вищевказаного договору, специфікація означає документ, у якому сторони узгоджують найменування, кількість, асортимент товару, ціну за одиницю товару визначену на умовах поставки у відповідності з ІНКОТЕРМС 2010, загальну вартість партії товару та інші умови поставки.

Пунктом 4.1 частини 4 Договору №295 від 28 серпня 2018 року, встановлено, що ціна товару встановлюється у доларах США. Ціна товару та загальна вартість партії товару узгоджується сторонами у специфікаціях.

Відповідно до п.4.2. вищевказаного договору, загальна вартість партії товару встановлюється у відповідності з умовами поставки згідно ІНКОТЕРМС 2010 та включає, у тому числі вартість товару, пакування, маркування та транспортування до місця призначення, узгодженого сторонами та інші необхідні витрати постачальника (т.І, а.с.143).

З метою митного оформлення ввезеного за умовами Договору №295 від 28 серпня 2018 року, товару (помело медове) Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» було подано до митного органу електронні митні декларації №UA500060/2018/036266 від 26.11.2018 року (т.ІІ, а.с.23-24), № UA500060/2018/037911 від 10.12.2018 року (т.ІІ, а.с.43-44) № UA500060/2018/037910 від 10.12.2018 року (т.ІІ, а.с.55-56), № UA500060/2018/039047 від 18.12.2018 року (т.ІІ, а.с.67-68), №UA500060/2019/002884 від 04.02.2019 року (т.ІІ, а.с.78-79), № UA500060/2019/003146 від 06.02.2019 року (т.ІІ, а.с.89-90), в яких митна вартість товару (помело медове) визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто за основним методом визначення митної вартості товарів.

Для визначення митної вартості за вищевказаними електронними митними деклараціями ТОВ «Таврія-В» до Одеської митниці ДФС було надано: пакувальні листи (Packing list); Рахунки-фактури (інвойси); Коносаменти (Bill of lading); Міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR); Страхові поліси; Зовнішньоекономічний договір (контракт) № 295 від 28 серпня 2018 року; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікації; Декларації про походження товару (сертифікати походження товару, платіжні доручення (т.ІІ, а.с.25-95).

На вимогу Одеської митниці ДФС, як зазначається ТОВ «Таврія-В» у тексті позовної заяви, додатково було надано експортні декларації продавця XIAMEN GUANWEI IMPORT&EXPORT CO.LTD.

Під час митного контролю товарів за митними деклараціями №UA500060/2018/036266 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/037911 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/037910 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/039047 від 18.12.2018 року, №UA500060/2018/002884 від 04.02.2019 року, №UA500060/2018/003146 від 06.02.2019 року, програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України прийняття рішення про коригування митної вартості.

Зокрема, за митною декларацією №UA500060/2018/036266 від 26.11.2018 року, митним органом було встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2. відповідно до наданого інвойсу №GW6102247 від 19.10.2018 поставка товару здійснюється на умовах CІF Одеса, тобто до обов`язків продавця входить обов`язкове страхування товару в розмірі 110% партії товару. Проте, продавець здійснив страхування товару на меншу суму. При цьому, у наданому страховому полісі зазначено, що страхова премія сплачена, проте не надано документів, які підтверджують факт її сплати та відсутні відомості щодо розміру цієї премії;

3. у наданому банківському платіжному документів зазначено, що оплата за товар здійснювалась згідно проформи інвойсу. Проте, дана проформа інвойсу не подавалась до митного оформлення, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару.

За митною декларацією №UA500060/2018/037911 від 10.12.2018 року, митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2. відповідно до наданого інвойсу №GW6110558 від 01.11.2018 року, поставка товару здійснюється на умовах CІF Одеса, тобто до обов`язків продавця входить обов`язкове страхування товару. При цьому, у наданому страховому полісі зазначено, що страхова премія сплачена, проте не надано документів, які підтверджують факт її сплати та відсутні відомості щодо розміру цієї премії; також у наданому страховому полісі № AXIMS4593N від 02.11.2018 року, невірно зазначено номер контракту;

3. у наданій специфікації № 4 від 23.10.2018 року, зазначено, що оплата за товар повинна здійснюватись згідно проформи інвойсу та складає 30%. Проте, проформа інвойсу та банківські платіжні документи не подавалась до митного оформлення, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару;

4. згідно пункту 5.8.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу № 295 від 28.08.2018 продавець надає покупцеві копію експортної декларації, але до митного оформлення вона не надавалась.

За митною декларацією №UA500060/2018/037910 від 10.12.2018 року, митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2. відповідно до наданого інвойсу №GW6102952 від 26.10.2018 року, поставка товару здійснюється на умовах CІF Одеса, тобто до обов`язків продавця входить обов`язкове страхування товару. При цьому, у наданому страховому полісі зазначено, що страхова премія сплачена, проте не надано документів, які підтверджують факт її сплати та відсутні відомості щодо розміру цієї премії; також у наданому страховому полісі № AXIMS4595L від 30.10.2018 року, невірно зазначено номер контракту;

3. у наданій специфікації № 3 від 18.10.2018 року, зазначено, що оплата за товар повинна здійснюватись згідно проформи інвойсу та складає 30%. Проте, проформа інвойсу та банківські платіжні документи не подавалась до митного оформлення, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару;

4. згідно пункту 5.8.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу № 295 від 28.08.2018 року, продавець надає покупцеві копію експортної декларації, але до митного оформлення вона не надавалась.

За митною декларацією №UA500060/2018/039047 від 18.12.2018 року, митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2. відповідно до наданого інвойсу №GW6111062 від 07.11.2018 роу, поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса, тобто до обов`язків продавця входить обов`язкове страхування товару. При цьому, у наданому страховому полісі зазначено, що страхова премія сплачена, проте не надано документів, які підтверджують факт її сплата та відсутні відомості щодо розміру цієї премії;

3. згідно пункту 5.8.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу № 295 від 28.08.2018 року, продавець надає покупцеві копію експортної декларації, але до митного оформлення вона не надавалась. Також до митного оформлення не надано специфікацію, яка передбачена контрактом.

За митною декларацією №UА500060/2019/002884 від 04.02.2019 року, митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2. відповідно до наданого інвойсу № GW6122279 від 19.12.2018 поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса, тобто до обов`язків продавця входить обов`язкове страхування товару. При цьому, у наданому страховому полісі зазначено, що страхова премія сплачена, проте не надано документів, які підтверджують факт її сплати та відсутні відомості щодо розміру цієї премії.

3. у наданій специфікації № 6 від 27.11.2018 року, зазначено, що оплата за товар повинна здійснюватись згідно проформи інвойсу та складає 30%. Проте, проформа інвойсу та банківські платіжні документи не подавалась до митного оформлення, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару;

4. згідно пункту 5.8.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу № 295 від 28.08.2018 року, продавець надає покупцеві копію експортної декларації, але до митного оформлення вона не надавалась.

За митною декларацією №UА500060 /2019/003146 від 06.02.2019 року, митним органом було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2. відповідно до наданого інвойсу № GW6010783 від 02.01.2019 поставка товару здійснюється на умовах CIF Одеса, тобто до обов`язків продавця входить обов`язкове страхування товару. При цьому, у наданому страховому полісі зазначено, що страхова премія сплачена, проте не надано документів, які підтверджують факт її сплати та відсутні відомості щодо розміру цієї премії;

3. у наданій специфікації № 7 від 05.12.2018 року, зазначено, що оплата за товар повинна здійснюватись згідно проформи інвойсу та складає 30%. Проте, проформа інвойсу та банківські платіжні документи не подавалась до митного оформлення, що унеможливлювало здійснення перевірки правильності визначення митної вартості товару;

4. згідно пункту 5.8.5 зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу № 295 від 28.08.2018 року, продавець надає покупцеві копію експортної декларації, але до митного оформлення вона не надавалась.

Державною митною службою України Одеською митницею ДФС були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2018/000056/1 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/000066/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000067/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000069/2 від 18.12.2018 року, №UA500060/2018/000007/2 від 04.02.2019 року, №UA500060/2018/000008/2 від 06.02.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500060/2018/08631 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/08656 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08655 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08664 від 18.12.2018 року; №UA500060/2019/00096 від 04.02.2019 року; №UA500060/2019/00104 від 06.02.2019 року.

Не погоджуючись з рішеннями Одеської митниці ДФС, вважаючи їх протиправними та такими, які прийняті без урахування усіх обставин справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» звернулось до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України №4495-VІ від 13.03.2012 року (далі МК України) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів частини третьої статті 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною першою статті 248 МК України, визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно частини другої статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частиною четвертою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Згідно статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (стаття 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналізуючи вказані норми митного законодавства, можна дійти висновку, що саме на декларанта покладено обов`язок надавати митному органу під час митного оформлення товару банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, при цьому, використані декларантом документи повинні бути об`єктивними, підтвердженими документально та піддаватися обчисленню, також підлягають включення до ціни товару і витрати на його транспортування, які не були включені до ціни товару, а у разі, якщо дані, які містяться у поданих документах, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Відтак, митниця, у разі виникнення обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей, які містяться в документах, поданих митному органові, має право витребувати у декларанта додаткові документи, що є її правом, реалізованим у межах повноважень.

При цьому, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Втім, в оскаржуваних рішеннях відповідача, як встановлено матеріалами справи, Одеська митниця ДФС посилається на те, що позивачем під час митного оформлення не було надано інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, документів, які підтверджують факт страхової премії та копії експортних декларацій передбачених зовнішньоекономічним контрактом. На думку митного органу подані декларантом документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості та надані не в повному обсязі, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини другої статті 58 МК України.

Судом враховано, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належить процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

У той же час, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов`язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки.

При цьому обов`язок доведення митної вартості заявленого до митного оформлення ввезеного товару покладається саме на декларанта такого товару, тобто на позивача та надані декларантом документи повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Так, до митного оформлення ТОВ «Таврія-В» додатково було подано експортну декларацію продавця. При цьому, листами декларантом повідомлено митний орган, що надати додаткові документи на даний час не має можливості (т.ІІ, а.с.34,50,62,96).

Суд не погоджується з позицією митного органу щодо неповноти відомостей у наданих позивачем під час митного оформлення товарів документах, з огляду на наступне.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити складові митної вартості та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтвердженим відповідними доказами.

Також, відповідно до наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" № 598 від 24.05.2012 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Аналіз графи 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів свідчить про відсутність інших доводів про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), окрім твердження про те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, а декларант відмовився від подання додаткових документів.

Частиною 2 статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відтак рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Крім того, на думку суду, Одеською митницею ДФС не було у повній мірі досліджено умови зовнішньоекономічного договору (контракту) №295 від 28 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ «Таврія-В» та XIAMEN GUANWEI IMPORT&EXPORT CO.LTD, саме тому, відповідач дійшов хибних висновків, щодо ненадання позивачем інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням. Проте, дане питання висвітлюється у додаткових угодах до договору №295 від 28 серпня 2018 року специфікаціях.

Суд звертає увагу, що відповідно до специфікацій ціна на товар розуміється згідно умов CIF Одеса (відповідно до «Інкотермс - 2010») і включає вартість завантаження товару у продавця, вартість всіх митних формальностей в країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість тари, вартість пакування та маркування товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України.

Таким чином, пакування покладається на XIAMEN GUANWEI IMPORT&EXPORT CO.LTD.

Щодо надання страхових документів до митного оформлення суд зазначає наступне.

В оскаржуваних рішеннях зазначено, що умови поставки СІF фрахт/перевезення та страхування оплачені до місця призначення, тобто продавець забезпечує страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, втім страхові документи при цьому до митного оформлення на надано.

За умовами СІF на продавця також покладається обов`язок по забезпеченню страхування від ризиків втрати й ушкодження товару під час перевезення на користь покупця. Отже, продавець укладає договір страхування й оплачує страхові внески.

Таким чином, оскільки позивачем не сплачувались страхові платежі, суд вважає, що посилання митного органу на те, що вартість страхування впливає на правильність визначення митної вартості є необґрунтованим та безпідставним, оскільки у даному випадку страхові платежі та їх процентна ставка, за якою вони сплачувались постачальником товару, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, не впливають на визначення позивачем митної вартості.

У відповідності до пункту 5 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012, затвердженої постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.03.2017 року, якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість якщо митний орган стверджує, що страхування все ж такі здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, у порушення частини третьої статті 53 Митного кодексу України не доведено, що подані документи для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд також зазначає, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Отже, відповідачем невизнання митної вартості, заявленої декларантом, та визначення митної вартості за іншим методом, відмінним від першого методом, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Крім того, суд звертає увагу, що відомості з iнформацiйних баз даних відповідача мають лише допоміжний iнформацiйний характер при прийнятті митницею вiдповiдних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбiжнiсть мiж рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовiрнiсть даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

В цьому випадку митний орган повинен здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Разом із цим, та обставина, що в ціновій базі даних є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не створює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019 року по справі №160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі №821/829/18, від 29.07.2019 року по справі №815/5354/16.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Suominen v. Finland» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Hirvisaari v. Finland» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Lelas v. Croatia і Toscuta and Others v. Romania) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Oneryildiz v. Turkey).

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням того, що судом встановлено протиправність оскаржуваних рішень, то належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» сплачено судовий збір у розмірі 11526,00 гривень, згідно платіжних доручень №№3156,3157,3158,3159,3160,3155 від 20.05.2019 року, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» (65091, м. Одеса, вул. М`ясоїдівська 14, ) до Одеської митниці ДФС (65078, м. Одеса, вул. Гайдара 21-а, ), третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова 1-а, ), про визнання протиправними та скасування рішень Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості: №UA500060/2018/000056/1 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/000066/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000067/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000069/2 від 18.12.2018 року, №UA500060/2018/000007/2 від 04.02.2019 року, №UA500060/2018/000008/2 від 06.02.2019 року; визнання протиправними та скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС: №UA500060/2018/08631 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/08656 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08655 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08664 від 18.12.2018 року; №UA500060/2019/00096 від 04.02.2019 року; №UA500060/2019/00104 від 06.02.2019 року задовольнити.

Рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості: №UA500060/2018/000056/1 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/000066/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000067/2 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/000069/2 від 18.12.2018 року, №UA500060/2018/000007/2 від 04.02.2019 року, №UA500060/2018/000008/2 від 06.02.2019 року визнати протиправним та скасувати;

Картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС: №UA500060/2018/08631 від 26.11.2018 року, №UA500060/2018/08656 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08655 від 10.12.2018 року, №UA500060/2018/08664 від 18.12.2018 року; №UA500060/2019/00096 від 04.02.2019 року; №UA500060/2019/00104 від 06.02.2019 року визнати протиправними та скасувати;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» () понесені судові витрати у розмірі 11526,00 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.