Справа № 826/16219/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року Справа № 826/16219/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед»

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною та скасування

податкової консультації і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс Лімітед» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 12.03.2018 р. № 975/6/99-99-15-01-01-15/ІПК;

- зобов`язання відповідача надати нову індивідуальну податкову консультацію, з урахуванням висновків суду, та відповісти на всі поставленні запитання.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2019 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана індивідуальна податкова консультація (далі - ІПК) не містить відповідей на всі поставлені позивачем питання, що в ній наведені лише загальні норми податкового законодавства та абстрактні судження, що зміст наданих відповідей носить загальний характер, не прив`язаний до описаної позивачем ситуації, а також, що на деякі питання, поставлені позивачем, ДФС взагалі не надало відповіді.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ним було надано на запит позивача ІПК, в якій викладено відповіді на поставлені ним питання.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, та наполягає на правильності висновків суду першої інстанції та на абстрактності наданої відповідачем оскаржуваної ІПК.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.08.2016 р. між товариством і ТОВ «Паливно-енергетична компанія «Газ-Енерго» було укладено договір оренди № 17/08-2016, відповідно до умов якого позивач надає, а ТОВ «Паливно-енергетична компанія «Газ-Енерго» приймає у тимчасове цільове платне користування (оренду) майно - залізничні цистерни у кількості 10 штук (цільове призначення цистерн - перевезення пеку кам`яновугільного, рідкого), на термін, указаний в договорі, оплачує таке користування та зобов`язується повернути цистерни на умовах договору (на погодженій станції підконтрольної території України).

Додатковою угодою № 1 визначено розмір орендної плати за один календарний день користування одною цистерною.

Згідно з актами прийому-передачі позивач передав орендарю цистерни, визначені умовами договору у м. Горлівка, Донецької залізниці (непідконтрольна територія України).

З 01.03.2017 р. орендар припинив сплачувати орендні платежі, що стало предметом позову, поданого позивачем до господарського суду Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 20 вересня 2017 року у справі № 905/1510/17 було стягнуто з ТОВ «Паливно-енергетична компанія «Газ-Енерго» орендну плату за користування цистернами, що перебували на підконтрольній території (4 штуки) до моменту їх повернення (до травня 2017 року) та відмовлено в частині стягнення заборгованості з орендної плати за користування цистернами, що перебували на непідконтрольній території (6 цистерн).

Зазначене судове рішення набрало законної сили 22.11.2017 р.

Відповідно до умов договору та чинного законодавства позивач визнає дохід від фактично наданих послуг, оскільки акт прийому-передачі повернення цистерн, що перебувають на непідконтрольній території, сторонами не підписувався. Окрім цього, позивачем визнаються податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 1/6 від загального розміру послуг та реєструються податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Орендар фактично позбавлений можливості використовувати цистерни, що перебувають на непідконтрольній території України через прийняття Указів Президента №405/2014 від 14 квітня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та №62/2017 ід 15 березня 2017 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», якими з 15 березня 2017 року тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинене переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

30.01.2018 р. листом № 25 ТОВ «Хімекс Лімітед» звернулося до ДФС із запитом щодо надання індивідуальної податкової консультації в порядку ст. 52 Податкового кодексу України, в якому виклало наведені обставини та поствило на розгляд ДФС наступні питання:

1. Які податкові наслідки виникають у Орендодавця, якщо Орендар звільняється від сплати орендної плати на підставі частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України?

2. Чи визнається факт надання послуги оренди та чи визнається орендодавцем дохід від оренди цистерн, що знаходяться на непідконтрольній території з урахуванням обставин, що визначені в судовому рішенні?

3. Якщо дохід не визнається, то з якої дати і на підставі чого (якого документу, нормативно-правового акту, тощо)?

4. Якщо дохід не визнається, виникає потреба здійснити коригування податкових зобов`язань з ПДВ, що були нараховані по першій події (датою надання послуг), у відповідності до пункту 192 ПК України, а отже, при складанні такого коригування яка підстава здійснення такого коригування?

5. Розрахунок коригування, який передбачає зменшення суми компенсації вартості послуг, складений Орендодавцем до податкової накладної підлягає реєстрації в ЄРПН Орендарем, для чого Орендодавець надсилає складений розрахунок коригування Орендарю, яка дата виникнення підстави для складення розрахунку коригування та яка відповідальність за їх не реєстрацію Орендарем передбачена чинним законодавством України?

12.03.2018 р. ДФС надано позивачу письмову ІПК № 975/6/99-99-15-01-01-15/ІПК, в якій, окрім цитування загальних норм податкового законодавства, наведені загальні висновки:

1. Щщодо отримання позивачем доходу від передачі власного майна в оперативну оренду та наявності або відсутності факту надання послуг оренди цистерн, що перебували на непідконтрольній території, а саме зазначено: доходи від оперативної оренди визнаються згідно з правилами бухгалтерського обліку при формуванні фінансового результату до оподаткування та на підставі первинних документів. Таким чином, оскільки в даному випадку не здійснюється будь-яка зміна компенсації вартості послуг, перегляд цін, перерахунок або повернення постачальником суми попередньої оплати послуг, коригування податкових зобов`язань з ПДВ відповідного до пункту 192.1 статті 192 розділу V Кодексу не здійснюється.

2. Щодо оподаткування податком на прибуток основних засобів орендодавця зазначено: відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу господарською діяльністю вважається діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Виходячи з викладеного, основні засоби, передані орендодавцем в оперативну оренду для використання орендарем у своїй господарській діяльності на непідконтрольній Україні території, за які припинена сплата орендних платежів, що підтверджується відповідним рішенням суду, вважаються такими, що не використовуються орендодавцем в його господарській діяльності та не підлягають амортизації.

Терміни «невиробничі основні засоби», «невиробничі нематеріальні активи» означають відповідно основні засоби, нематеріальні активи, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку.

3. Щодо сумнівності боргу відповідачем в консультації зазначено: водночас, на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності відповідно до підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 Кодексу платник податку збільшує фінансовий результат до оподаткування.

Крім того, фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. Також фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу».

Позивач, вважаючи що надана йому ІПК не відповідає вимогам податкового законодавтсва, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

У ст. 52 ПК України закріплено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом (п. 52.1.).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства (п. 52.3.).

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень (п. 52.5).

Відповідно до п. 53.2 ст. 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано право платника податків звернутися до контролюючого органу із запитом про надання ІПК та чіткі вимоги, яким повинна відповідача ІПК, що надається на такий запит, а саме містити: 1) опис питань, що порушуються платником податків; 2) обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; 3) висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

При цьому, відсутність цих складових надає підстави для висновку про належність письмового документа до податкової консультації.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач реалізував надане йому право на звернення до ДФС щодо надання ІПК, повно виклав у своєму запиті відповідні обставини, що зумовили необхідність отримання такої ІПК та чітко поставив конкретні питання щодо особливостей оподаткування та відображення у його звітності певних операцій з урахуванням виниклих в нього обставин.

Однак, в ІПК, наданій ДФС на такий запит позивача, наведено лише норми податкового законодавства, загальні та абстрактні відповіді на деякі з поставлених позивачем питань без ситуаційної прив`язки до обставин, описаних позивачем, без чіткового визначення, чи відбувся факт надання послуг оренди цистерн, що знаходилися на непідконтрольній території України, чи отримав позивач дохід від передачі власного майна в оперативну оренду, без визначення, чи є орендар звільненим від здійснення орендних платежів, з урахуванням того, що все орендоване майно, за яке не здійснюється оплата, є невиробничими основними засобами, що означає їх невикористання в господарській діяльності платника податків.

Крім того, в оскаржуваній ІПК ДФС, зокрема, вказує, що позивач правильно визнає дохід від надання в оперативну оренду цистерн, але за таких умов від використання невиробничих основних засобів неможливо отримувати дохід та нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ, що також вказує на суперечність спірної ІПК.

Також апеляційний суд відзначає, що оскаржувана ІПК взагалі не містить відповідей на деякі з поставлених позивачем питань, зокрема, щодо визначення конкретної дати не визнання орендодавцем доходу від оренди цистерн, які знаходяться на непідконтрольній Україні території, виходячи з рішення господарського суду Донецької області від 20 вересня 2017 року у справі № 905/1510/17; щодо дати виникнення підстави для складення розрахунку коригування, який передбачає зменшення суми компенсації вартості послуг, та відповідальності за їх не реєстрацію орендарем.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана позивачем ІПК від 12.03.2018 р. № 975/6/99-99-15-01-01-15/ІПК не відповідає вимогм ст. 52 ПК України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у спосіб, визначений спеціальною нормою податкового законодавтсва, а саме п. 53.2 ст. 53 ПК України.

Доводи апелянта про те, що ним було надано на запит позивача ІПК, в якій викладено відповіді на поставлені ним питання, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на нвищезазначене.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: