Справа № 640/17977/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 вересня 2019 року справа №640/17977/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Левченко М.С. та представників:

позивача: Долінського О.Г;

відповідача: Пуленця А.С.;

третьої особи: Загороднього В.С. ;

Шпильової І. В .

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4 )
доКабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач, КМУ)
треті особи1) Громадська спілка "Спілка пасажирський перевезень України" (далі по тексту - третя особа 1) 2) Міністерство інфраструктури України (далі по тексту - третя особа 2)
провизнання незаконною та скасування постанови КМУ від 07 лютого 2018 року №180 "Про внесення змін до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування"
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 вересня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає незаконною та такою, що порушує права позивача, як пасажира, постанову КМУ від 07 лютого 2018 року №180 у зв`язку з порушенням процедури її погодження та неврахування висновків Міністерства юстиції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/17977/18 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки проект оскаржуваної постанови прийнято відповідачем відповідно до повноважень, передбачених статтею 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" та норм Регламенту з урахуванням погодження Державної регуляторної служби України; позивач не є суб`єктом, до якого застосовуються чи можуть застосовуватися положення оскаржуваної постанови з урахуванням чого у нього відсутнє порушене право.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2019 року залучено до участі в адміністративній справі Міністерство інфраструктури України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В поясненнях третьої особи 2 щодо адміністративного позову зазначено про незгоду із заявленими позовними вимогами у зв`язку з тим, що проект оскаржуваної постанови пройшов встановлену процедуру погодження, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Крім того, оскаржувана постанова не впливає та не може впливати на інтереси позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у складі колегії суддів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позивача та представників відповідача і третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Постановою КМУ від 07 лютого 2018 року №180 "Про внесення змін до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування" внесено зміни до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Вважаючи постанову КМУ від 07 лютого 2018 року №180 "Про внесення змін до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування" такою, що порушує права та законні інтереси позивача, він звернувся до суду з відповідним позовом.

Разом із тим, на думку суду, позивач не має права звернення до суду у межах спірних правовідносин, виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами першою та другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Виходячи зі змісту постанови КМУ від 07 лютого 2018 року №180 "Про внесення змін до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування", вона є нормативно-правовим актом, оскільки нею внесено зміни до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року №1081, який, у свою чергу, визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут). Тобто, оскаржувана постанова спрямована на регулювання процедури підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів, встановлює права і обов`язки для неозначеного кола суб`єктів та розрахована на тривале багаторазове застосування.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначено статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" Вищий адміністративний суд України вказав, що судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб`єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Таким чином, позивач має довести факт застосування до нього норм оскаржуваної постанови, або того, що він є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цю постанову, а законність оскаржуваного нормативно-правового акта може бути перевірена лише після встановлення у позивача права на його оскарження.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду, позивач посилається на те, що у даному випадку порушене право на безпечне та якісне перевезення пасажирів, зокрема, і ОСОБА_4 .

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно статті 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міжнародних автобусних маршрутах загального користування - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації; на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, - на районні державні адміністрації; на автобусному маршруті загального користування прямого сполучення місто Київ - міжнародний аеропорт "Бориспіль" - на Київську міську державну адміністрацію; на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03 грудня 2008 року №1081 (в редакції, чинній до внесення спірних Змін), цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - конкурс) і є обов`язковим для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами (організаціями), залученими на договірних умовах для організації забезпечення проведення конкурсів, конкурсними комітетами та автомобільними перевізниками.

Пунктом 1 Змін, внесених постановою КМУ від 07 лютого 2018 року №180 "Про внесення змін до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування", пункт 1 викладено в такій редакції: "Цей Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут)".

Пункт 2 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03 грудня 2008 року №1081, надає визначення конкурсного комітету, організатора конкурсу, перевізника-претендента та робочого органу.

Таким чином, Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, із урахуванням спірних Змін, поширюється на учасників процедури підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, а також процедури визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, відповідно, оскаржити його положення можуть лише учасники цих правовідносин, зокрема конкурсний комітет, організатор конкурсу, перевізник-претендент або робочий орган.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, позивачем не доведено належними доказами факту, що норми оскаржуваної постанови застосовуються до ОСОБА_4 або він є суб`єктом правовідносин у яких буде застосовано оскаржувану постанову, наприклад, перевізником-претендентом, з урахуванням чого суд приходить до висновку, що позивач не має права звернення до суду щодо оскарження постанови КМУ від 07 лютого 2018 року №180 "Про внесення змін до Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування".

При цьому відсутність у позивача права на оскарження виключає можливість перевірки оскаржуваного нормативно-правового акта на предмет його законності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання незаконною і скасування постанови нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий);

Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського , 12/2; ідентифікаційний код відсутній);

Громадська спілка "Спілка пасажирських перевізників України" (21100, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 62/115; ідентифікаційний код не відомий);

Міністерство інфраструктури України (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14; ідентифікаційний код 37472062).

Дата складення повного рішення суду - 17 жовтня 2019 року

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов