Справа № 813/4434/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 813/4434/15

адміністративне провадження № К/9901/15214/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Желєзного І. В., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича на постанову Львівського окружного адміністративного суду (у складі головуючого судді Потабенка В. А.) від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Костіва М. В., суддів Бруновської Н. В., Кузьмича С. М.) від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича, треті особи: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Енергобанк», про визнання дій та бездіяльності неправомірними і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка С. А. (далі - Уповноважена особа Фонду), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк»), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, ФГВФО);

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 2 520,00 доларів США.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 06 лютого 2015 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договором про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку від 26 серпня 2015 року в розмірі 2 520,00 доларів США, а тому позивачка вважає, що уповноважена особа Фонду протиправно не включила її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування своїх коштів за рахунок коштів ФГВФО в межах граничної суми відшкодування до 200 000,00 грн. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово повідомляла як відділення № 1 ПАТ «Енергобанк» у м. Жидачів, так і ПАТ «Енергобанк» про укладення вказаного договору та про право вимоги за вкладом від 26 серпня 2015 року № ДФ-114375/1302, однак жодних відповідей позивачка не отримала і до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, включена не була.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 27 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року, адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, ФГВФО), як вкладника за договором про строковий банківський вклад від 26 серпня 2014 року № ДФ-114375/1302 з виплатою відсотків в кінці строку в сумі 2 520,00 доларів США. Зобов`язав Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, як вкладника за договором про строковий банківський вклад від 26 серпня 2014 року № ДФ-114375/1302 з виплатою відсотків в кінці строку в сумі 2 520,00 доларів США.

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у березні 2016 року Уповноважена особа Фонду подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права і не дослідили належним чином усі обставини справи. За позицією скаржника, ОСОБА_1 не є вкладником (на частину відступленого вкладу) у розумінні Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), оскільки вона безпосередньо не укладала договір банківського вкладу.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 березня 2016 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд.«Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16 жовтня 2019 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

26 серпня 2014 року ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» в особі відділення № 1 у м. Жидачів Львівської області було укладено договір про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку, предметом якого є зберігання грошових коштів вкладника з нарахуванням відсотків по вкладу в сумі 15 746,00 доларів США.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії меморіального ордеру від 26 серпня 2014 року № 2584290 ОСОБА_2 цього ж дня внесла в касу банку зазначену вище суму, еквівалентну 215 081,04 грн.

06 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) права вимоги за договором про строковий банківський вклад від 26 серпня 2015 року № ДФ-114375/1302 (далі - Договір відступлення), відповідно до якого до позивачки перейшли всі права кредитора за вищевказаним договором про строковий банківський вклад в розмірі 2 520,00 доларів США.

Відповідно до п. 1. 6 Договору відступлення моментом переходу права вимоги первісного кредитора до боржника за основним договором до нового кредитора є момент підписання цього договору сторонами.

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 повідомила Уповноважену особу Фонду про укладення Договору відступлення та надала всі дані нового вкладника. Зазначене підтверджується наявним в матеріалах справи листом з відміткою банку (відділення № 1 ПАТ «Енергобанк» в м. Жидачів Львівської області) про одержання.

У подальшому, листами від 20 та 23 квітня 2015 року ОСОБА_1 повідомила ПАТ «Енергобанк» та Уповноважену особу Фонду про визнання її новим кредитором за договором про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку від 26 серпня 2015 року № ДФ-114375/1302.

11 червня 2015 року Правління Національного банку України ухвалило постанову № 370 про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Енергобанк» та ініціювання процедури ліквідації з призначенням ліквідатора.

15 вересня 2015 року Уповноважена особа Фонду повідомив ОСОБА_1 , що на підставі зазначеної вище постанови Правління Національного банку України та рішення ФГВФО від 12 червня 2015 року № 115 ПАТ «Енергобанк» припинив всі повноваження органів управління банку та завершив банківську діяльність, а відтак, не може повернути кошти, зараховані на рахунок позивачки. Крім того, ОСОБА_1 було роз`яснено про закінчення прийняття заяв кредиторів.

Вважаючи, що відповідач протиправно не включив її до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Проаналізувавши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачка є вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, а тому у зв`язку із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», вона набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. За позицією судів попередніх інстанцій Уповноважена особа Фонду була зобов`язана скласти реєстр (перелік) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, включивши позивачку до цього реєстру, та подати його виконавчій дирекції Фонду для затвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом № 4452-VI.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 3 ст. 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду і має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

За змістом ч. 1 ст. 26 вказаного Закону ФГВФО гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною 1- 3 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - № 2121-III) - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Отже, з урахуванням вищевказаних приписів Закону № 4452-VI право на відшкодування грошових коштів в межах гарантованої суми грошових коштів має вкладник банку.

Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії ФГВФО чи Уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (ст. 2, 25 цього Закону).

Аналіз наведених вище законодавчих норм дає підстави дійти висновку, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000,00 грн.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення Уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку рахунків, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру відшкодувань вкладникам, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, відповідно до складеного Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків.

Згідно з умовами договору про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку від 26 серпня 2014 року № ДФ-114375/1302, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк», останній був зобов`язаний у випадках та порядку, визначеному договором, повернути суму вкладу і нараховані відсотки. При цьому, такий договір не містить обмежень щодо можливості передачі кредитором своїх прав або обмеження обсягу прав, які передає кредитор.

За приписами ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первинного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд наголошує на тому, що ані Закон № 2121-III, ані Закон № 4452-VI не містять обмежень прав вкладників на укладання договорів уступки права вимоги у зв`язку з введенням тимчасової адміністрації банку або початком ліквідаційної процедури банку.

За змістом ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Водночас, договір банківського вкладу не є зобов`язанням, виконання якого нерозривно пов`язаних з особою кредитора.

Таким чином, в результаті укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Договору відступлення, за умовами п. 1.1- 1.5 якого всі права кредитора, передбачені договором банківського вкладу від 26 серпня 2015 року

№ ДФ-114375/1302 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку в сумі 2 520,00 доларів США, перейшли до ОСОБА_1

Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 821/596/17.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність бездіяльності уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО за вкладом від 26 серпня 2014 року № ДФ-114375/1302 в сумі 2 520,00 доларів США, а тому задля повного та всебічного захисту порушених прав позивачки суди правомірно зобов`язали відповідача включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Енергобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в сумі 2 520,00 доларів США.

Крім того, розглядаючи наведені відповідачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи Уповноваженої особи Фонду, викладені в її касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

І. В. Желєзний

С. М. Чиркін