Справа № 160/7726/18
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 жовтня 2019 року
Київ
справа №160/7726/18
адміністративне провадження №К/9901/27748/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі №160/7726/18 за позовом ОСОБА_1 до 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ), Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року №203;
- визнати протиправним та скасувати пункт 1.1. наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08 грудня 2016 року №296;
- поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у 385 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (Військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з штатно-посадовою категорією «майор»;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі здійсненням захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги, а також транспортні витрати, плату друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, поштові витрати;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000, 00 грн;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення майора ОСОБА_1 на військовій службі у 385 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення та виплати різниці матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року №203.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08 грудня 2016 року №296.
Поновлено майора ОСОБА_1 на військовій службі у 385 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з штатно-посадовою категорією «майор» з 29 грудня 2016 року.
Стягнуто з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яка була недоотримана внаслідок незаконного переміщення, за період з 29 грудня 2016 року по 24 січня 2019 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, Міністерство оборони України звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку зі звільненням з якої виник цей спір (помічник начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальник відділення матеріально-технічного забезпечення з штатно-посадовою категорією «майор»), не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі №160/7726/18 за позовом ОСОБА_1 до 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ), Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк,
Судді Верховного Суду