Справа № 480/2861/19
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2019 р. Справа № 480/2861/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач, УСЗН Сумської РДА) та просить суд:
- визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки внутрішньо переміщеної особи за його заявами від 25.05.2019 та від 11.06.2019;
- зобов`язати управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2019 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та з урахуванням викладеної позиції видати довідку ОСОБА_1 внутрішньо переміщеної особи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявами про взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи та отримання відповідної довідки, оскільки внаслідок тимчасової окупації деяких районів Донецької області йому довелося переміститися до с. Сад Сумської області. Проте, відповідач відмовив позивачу, посилаючись при цьому на відсутність підстав, які спричинили вищезазначене переміщення.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свої прав.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
21.08.2019 відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву (а.с.77-90), в якому УСЗН Сумської РДА проти позовних вимог заперечує, вважає їх необгрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
Крім того, відповідач зазначає, що позивачу було відмовлено у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки в управлінні наявна інформація про надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей для отримання такої довідки.
Також наголошує, що посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", відповідно до якої він має право на отримання довідки є безпідставним, оскільки чинним законодавством не передбачено таку категорію осіб, як співробітники МВС, які мають право на отримання даної довідки.
03.09.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він заперечує в повному обсязі проти обгрунтувань відповідача викладених у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 92-93).
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 вперше з письмовою заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи звернувся до управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації 20.05.2019. У заяві зазначив: фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 , дату з якої проживає (перемістився із Донецька) - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, в довідці від 16.05.2019 з останнього місця роботи, яку позивач надав управлінню, зазначено, що ОСОБА_1 з 23.07.2017 по теперішній час займає посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, що вказує на фактичне проживання позивача з 23.07.2017 у Сумській області у зв`язку зі службою.
При з`ясуванні спеціалістом управління соціального захисту населення Сумської райдержадміністрації, ОСОБА_1 зазначив, що проживає у Сумському районі з 20.05.2019. У той же час згідно заяви ОСОБА_1 від 26.12.2016 на включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків, він вже зазначав фактичну адресу проживання АДРЕСА_2 , та згідно списку осіб, які мають право па щорічну разову допомогу, наданого Головним управлінням Національної поліції в Сумській області від 06.04.2016 № 978/12/4/01-2016 також зазначене його фактичне місце проживання АДРЕСА_2 .
За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.05.2019 відповідач, врахувавши наявність суперечливої інформації щодо фактичної адреси проживання та початкової дати проживання у Сумській області, правомірно виніс розпорядження від 24.05.2019, яким відмовив позивачеві у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи на підставі п.п.2 п.10 ст.4 Закону України №1706-VII від 20.10.2014 (із змінами) «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підпункту 2 пункту 8 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», згідно з якими підставою для відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи є наявна у державних органів інформація про надання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки
У подальшому 11.06.2019 ОСОБА_1 повторно звернувся до управління з письмовою заявою та документами. У поданій заяві позивач вже зазначив, що проживає на території Сумської області з вересня 2010 року, так як наказом УМВС України в Донецькій області був відряджений до УМВС України в Сумській області, де проходив державну службу на різних посадах в органах міліції.
Тобто, фактично ОСОБА_1 з вересня 2010 року не проживав за зареєстрованим місцем у м. Донецьк, де виникли в 2014 році обставини, зазначені в ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення.
Розпорядженням УСЗН Сумської РДА від 11.06.2019 відповідач повторно відмовив ОСОБА_1 у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю підстав, які спричинили переміщення, визначені у статті 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (а.с.26).
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до абзаців 1-2 частини першої статті 1 Закону 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Згідно з абзацом 3 частини першої статті 1 Закону 1706 адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
За приписами пунктів 2, 3 статті 7 Закону № 1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Частиною другою статті 4 Закону № 1706 підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1706 для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.
Частиною сьомою статті 4 Закону № 1706 визначено, що разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.
У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).
У передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.
Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок №509).
Згідно з пунктом 1 Порядку №509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
За приписами пункту 2 Порядку № 509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).
Пунктом 3 Порядку №509 зазначено що заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові; громадянство; дата та місце народження; стать; відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; повідомлення особи про її непричетність до скоєння злочинів або співучасті у злочинах; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.
Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.
Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку № 509 визначено, що під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.
Підстави відмови у видачі довідки передбачені частиною десятою статті 4 Закону №1706 та пунктом 8 Порядку № 509.
Так, відповідно до частини десятої статті 4 Закону № 1706 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:
1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;
2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;
3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;
4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;
5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.
Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.
Пунктом 8 Порядку № 509 визначено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у вересні 2010 року наказом начальника УМВС України в Донецькій області був відряджений до УМВС в Сумській області, де проходив державну службу на різних посадах в органах міліції, що підтверджується записами у послужному списку (а.с. 31-36).
У 2015 році наказом ГУ Національної поліції в Сумській області ОСОБА_1 був прийнятий на службу в новостворену Національну поліцію України, де проходить службу по теперішній час.
Частиною другою статті 4 Закону № 1706 визначено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість відмови відповідача у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи через відсутність підстав, оскільки обставини через які позивач залишив м. Донецьк не підпадають під обставини, зазначені в статті 1 Закону № 1706.
Щодо посилання позивача на абзац 8 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, як на підставу для видачі йому довідки як військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення, то суд вважає такі посилання необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України, а не військову службу.
У постанові не зазначено таку категорію як співробітники Міністерства внутрішніх справ.
Також, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає про те, що можливим підґрунтям для позитивного вирішення питання оформлення довідки можливо вважати порядок і підстави надання статусу внутрішньо переміщеної особи військовослужбовцям, оскільки умови проходження служби в органах внутрішніх справ мають багато спільного зі службою у Збройних Силах України.
Проте суд зауважує, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці строкової служби і військової служби за контрактом Збройних сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, військ цивільної оборони, а також інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, військовослужбовці жінки, курсанти військово-навчальних закладів. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, і до вищевказаних категорій позивач також не належить.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька