Справа № 320/3164/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року справа № 320/3164/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Центрального регіону України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

Суть спору: ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.07.2019, просить суд:

- визнати дії Військової прокуратури Центрального регіону України щодо депреміювання Спорого Ігоря Георгійовича за результатами роботи у січні 2019 року протиправними;

- зобов`язати Військову прокуратуру Центрального регіону України здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за січень 2019 року з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», наказів Генерального прокурора України від 09.08.2017 №234 та Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, включивши нарахування премії за цей період;

- виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням премії за січень 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до його грошового забезпечення за січень 2019 року внаслідок неправомірних дій Військової прокуратури Центрального регіону України не включено премію, яку він отримував до звільнення та зарахування у розпорядження відповідного командира. Як зазначає позивач, це призвело до невірного розрахунку та зменшення відповідачем розміру його грошового забезпечення, чим порушено право ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення не нижчого від визначеного законом.

Також вказав, що в порушення приписів Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 №234, вимоги щодо ознайомлення з мотивованими пропозиціями про невиплату премії та відповідним наказом військового прокурора Центрального регіону України відповідачем не виконані, оскільки підстави невиплати премії до відома позивача не доводились, з наказом про депреміювання також не ознайомлювали.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на норми постанови КМУ від 31.05.2012 року №505, Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, затверджене наказом Генерального прокурора України від 18.06.2015 року №84, Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затверджене наказом Генерального прокурора України від 08.09.2017 року №234, зазначив, що преміювання працівників є правом керівника та залежить від особистого вкладу працівника в загальні результати роботи, і виплачується у межах фонду преміювання.

Відповідач вважає, що оскільки позивач в оспорюваний період не виконував свої функціональні обов`язки прокурора у зв`язку із звільненням з 02.01.2019 з посади та зарахуванням у розпорядження військового прокурора Центрального регіону України, а з 08.01.2019 по 05.02.2019 через звільнення від виконання обов`язків військової служби за станом здоров`я, підстави для виплати йому премії відсутні.

Також зазначає, що доводи позивача про порушення порядку ознайомлення з наказом про позбавлення премії не заслуговують на увагу, оскільки пункти, на які посилається позивач, регулюють позбавлення премії внаслідок дисциплінарного стягнення, тоді як наказ керівника військової прокуратури стосується невиконання позивачем обов`язків через перебування у розпорядженні і в період тимчасової непрацездатності.

23.07.2019 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача від 19.07.2019, у якій позивач стверджував, що доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. Доводи відповіді на відзив в основному повторюють та розкривають підстави самого позову.

Крім того, у відповіді на відзив позивач звертає увагу, що у січні 2019 року він не перебував у відпустці та не втрачав працездатність, яка визначається МСЕК у встановленому порядку, а доказів втрати позивачем працездатності відповідач не надав, натомість проходження ВЛК на предмет придатності до проходження військової служби і звільнення у зв`язку із цим від службових обов`язків, на думку позивача, не є втратою працездатності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №320/3164/19 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 18.07.2019.

У судове засідання, призначене на 18.07.2019, учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені завчасно.

18.07.2019 від позивача та уповноваженого представника відповідача надійшли письмові клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою від 18.07.2019 суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 у зв`язку із необхідністю витребування додаткових доказів від відповідача поновлено судовий розгляд та призначено справу до розгляду на 01.10.2019.

У судове засідання, призначене на 01.10.2019 з`явились позивач та представник відповідача.

Позивач у судовому засіданні 01.10.2019 адміністративний позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, зважаючи на волевиявлення сторін, суд протокольною ухвалою від 01.10.2019 вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві 29.12.1995 (а.с. 16).

Відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 31.01.2015 №89 о/с полковника юстиції Спорого Ігоря Георгійовича призначено начальником відділу представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України (а.с.29).

У зв`язку з перейменуванням в структурі та штатному розписі військової прокуратури Центрального регіону України управління представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у воєнній сфері та його підрозділів наказом Військової прокуратури Центрального регіону України від 18.10.2018 №83 о/с оголошено посадове становище полковника юстиції ОСОБА_1 - начальник відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі (а.с. 30-31).

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 02.01.2019 №1 о/с полковника юстиції ОСОБА_1 з 02 січня 2019 року звільнено з посади начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України та зараховано у розпорядження військового прокурора Центрального регіону України для вирішення питання щодо подальшого службового використання (а.с.32).

Означеним наказом на час перебування у розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України полковнику юстиції ОСОБА_1 наказано виконувати обов`язки, визначені начальником управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 08.01.2019 №17к полковника юстиції Спорого І.Г., який перебуває у розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України, звільнено від виконання обов`язків військової служби за станом здоров`я з 08.01.2019 (а.с.33).

27 лютого 2019 року позивач звернувся до Військового прокурора Центрального регіону України із заявою, у якій просив видати довідку про грошове забезпечення за період з 01.01.2019 по теперішній час із зазначенням всіх складових та їх розміру (а.с.36).

Листом від 06.03.2019 №18/41вих-19 Військова прокуратура Центрального регіону України повідомила, що грошове забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2019 по 25.02.2019 складається з: (1) посадового окладу; (2) окладу за військове звання; (3) процентної надбавки за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням; (4) надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі 70% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; (5) надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу.

Також зазначила, що розмір премії, як і загальний розмір грошового забезпечення може як збільшуватися, так і зменшуватися залежно від особистого вкладу в загальні результати роботи та затверджених помісячних розмірів фонду оплати праці. Відтак, за період з 01.01.2019 по 25.02.2019 розмір премії до місячного грошового забезпечення становив за січень 2019 року - 0%, за лютий 2019 року - 40 % (а.с.37-38).

Не погоджуючись із невиплатою премії за січень 2019 року, позивач 07.05.2019 звернувся із заявою до Військового прокурора Центрального регіону України, у якій просив нарахувати та сплатити належну йому премію за вказаний місяць (а.с.39-41).

Листом від 20.05.2019 №11-453вих-19 Військова прокуратура Центрального регіону України повідомила, що оскільки у січні 2019 року ОСОБА_1 не виконував обов`язків, які покладені на прокурора відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та за сумлінне виконання яких Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 09.08.2017 №234 передбачено виплату премії, підстави для виплати премії за вказаний період відсутні (а.с.42).

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не виплачено йому премію за січень 2019 року, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Відповідно до частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 8 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці»).

На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України 31.05.2012 прийнято постанову № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова № 505).

Підпунктом 2 пункту 2 Постанови № 505 встановлено, що керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Підстави і порядок преміювання прокурорів визначаються Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України №234 від 09.08.2017 (далі - Положення №234).

Згідно з пунктом 2 розділу І Положення №234 преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.

Пунктом 4 розділу І Положення №234 передбачено, що розмір премій визначається відповідно до об`єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії.

Відповідно до пункту 6 розділу І Положення №234 у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі.

За приписами пунктів 8-9 розділу І Положення №234, з метою заохочення працівників за ініціативність у роботі, сумлінне виконання службових обов`язків та з нагоди державних, професійних свят і ювілейних дат може виплачуватися одноразова премія, розмір якої визначається Генеральним прокурором, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України в кожному конкретному випадку, у межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисах, та економії фонду оплати праці. Виплата премій, передбачених пунктом 8 цього розділу, не проводиться працівникам, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, протягом строку дії дисциплінарного стягнення.

Пунктом 10 розділу І Положення №234 передбачено, що загальними критеріями оцінки роботи працівників є: сумлінне виконання службових обов`язків; своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; дотримання трудової дисципліни.

Згідно з пунктом 1 розділу II Положення №234 бухгалтерські служби обраховують середньовизначений розмір премії у відсотках і не пізніше 17 числа кожного місяця доводять його до відома кадрових підрозділів відповідних органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Пунктом 2 цього розділу передбачено, що щомісяця, до 17 числа, перший заступник або заступник Генерального прокурора, перші заступники або заступники керівників регіональних прокуратур, перший проректор чи проректор Національної академії прокуратури України, які згідно з розподілом обов`язків відповідають за організацію бухгалтерських служб, погоджують відповідно з Генеральним прокурором, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України середньовизначений розмір виплати, який спрямовується на преміювання працівників.

Відповідно до пункту 3 цього розділу в разі неналежного виконання працівниками, членами Комісії службових обов`язків, що зумовлює невиплату премії або її виплату в меншому розмірі, перший заступник та заступники Генерального прокурора, керівники самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, Національної академії прокуратури України, а також голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівники місцевих прокуратур складають рапорти з обґрунтуванням підстав та відсотка, на який пропонується зменшити розмір премії. Рапорт про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі погоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України і до 18 числа кожного місяця передається до кадрового підрозділу. Мотивовані пропозиції про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі доводяться до відома працівників відповідної прокуратури, Національної академії прокуратури України, членів Комісії.

Згідно з пунктом 4 розділу II Положення №234 на підставі цих пропозицій кадровими підрозділами, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів готуються проекти відповідних наказів про виплату середньовизначеного розміру премії із зазначенням працівників, членів Комісії, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

Пунктом 5 цього розділу передбачено, що відповідні накази доводяться до відома працівників, членів Комісії, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

Таким чином, премія прокурору регіональної прокуратури виплачується в меншому розмірі чи не виплачується за вмотивованою пропозицією керівника самостійного структурного підрозділу регіональної прокуратури, оформленою рапортом, погодженим з керівником регіональної прокуратури, якщо за результатами об`єктивної оцінки роботи працівника та його особистого внеску в загальні результати роботи буде встановлено неналежне виконання прокурором службових обов`язків, несвоєчасне або неякісне виконання ним завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни.

При цьому, на підставі узгоджених пропозицій кадровими підрозділами чи Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів формуються накази щодо виплати премії у меншому розмірі або невиплати премії взагалі, з якими в обов`язковому порядку ознайомлюють працівників.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2019, від 16.09.2019 судом було витребувано від відповідача копії всіх наказів про преміювання позивача за 2018 рік, за січень та лютий 2019 року із документами, на підставі яких прийняті такі накази.

З наданої суду копії наказу військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к слідує, що за січень 2019 року за неналежне виконання службових обов`язків та з урахуванням особистого вкладу в загальні результати роботи наказано не виплачувати премію, зокрема, ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України.

В судовому засіданні 01.10.2019 представник відповідача пояснив, що позивача було позбавлено премії за січень 2019 року за рішенням військового прокурора Центрального регіону України, яке оформлено даним наказом від 28.01.2019 №69к у зв`язку з відсутністю особистого вкладу в загальні результати роботи, а не за неналежне виконання службових обов`язків.

В той же час на уточнююче питання суду щодо наявності відповідного рапорту з обґрунтуванням підстав позбавлення позивача премії за січень 2019 року представник відповідача повідомив про відсутність такого або будь-якого іншого документу, окрім самого наказу від 28.01.2019 №69к.

Причини не складання відповідного рапорту із обґрунтуванням підстав позбавлення позивача премії за січень 2019 року представнику відповідача не відомі. На питання суду про обґрунтованість твердження представника відповідача, що підставою позбавлення премії позивача за січень 2019 року є саме відсутність особистого вкладу позивача в загальні результати роботи, а не неналежне виконання службових обов`язків, аргументованої відповіді не надав.

Отже, в порушення пункту 3 розділу ІІ Положення №234 керівником регіональної прокуратури не складався рапорт із обґрунтуванням підстав невиплати позивачу премії за січень 2019 року.

Відповідно, до відома позивача не було доведено мотивованої пропозиції про невиплату позивачу премії за січень 2019 року, як і не було доведено до відома позивача наказу військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к про невиплату позивачу премії за січень 2019 року, що своє чергою є прямим порушенням пункту 5 розділу ІІ Положення №234.

Суд зазначає, що відповідач жодним чином не обґрунтував та не довів суду про мотиви невиплати позивачу премії за січень 2019 року, а з наданої суду копії наказу військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к не вбачається, що підставою депреміювання позивача у січні 2019 року стало саме невиконання своїх функціональних обов`язків прокурора у зв`язку із звільненням з 02.01.2019 з посади та зарахування у розпорядження військового прокурора Центрального регіону України.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що дії відповідача по прийняттю спірного наказу, в якому не наведені мотиви його видання та не зазначені підстави позбавлення позивача премії за січень 2019 року, як і відсутність рапорту, складання якого є передумовою видання спірного наказу, свідчать про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, вказують на непрозорість та непередбачуваність дій відповідача, що перешкоджають реалізації права позивача бути обізнаним із мотивами невиплати йому премії за січень 2019 року.

Проаналізувавши надані відповідачем копії наказів про преміювання за 2018 рік судом встановлено, що преміювання позивача впродовж всього 2018 року здійснювалось наступним чином:

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 26.01.2018 №56к наказано виплатити премію за підсумками роботи у січні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.42-45);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 23.02.2018 №102к наказано за сумлінне виконання службових обов`язків виплатити премію у розмірі 85% начальнику відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері Спорому І.Г., підставою видання цього наказу є відповідний рапорт начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України, погоджений із заступником військового прокурора Центрального регіону України від 19.02.2018 (а.с.46-50);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 23.03.2018 №160к наказано виплатити премію за підсумками роботи у березні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.51-54);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 24.04.2018 №226к наказано виплатити премію за підсумками роботи у квітні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.55-57);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 24.05.2018 №303к наказано за сумлінне виконання службових обов`язків виплатити премію у розмірі 85% начальнику відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері Спорому І.Г., підставою видання цього наказу є відповідний рапорт начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України, погоджений із заступником військового прокурора Центрального регіону України від 18.05.2018 (а.с.58-61);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 25.06.2018 №369к наказано за неналежне виконання службових обов`язків виплатити премію у розмірі 50% начальнику відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері Спорому І.Г., підставою видання цього наказу є відповідний рапорт начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України, погоджений із заступником військового прокурора Центрального регіону України (а.с.62-65);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 26.07.2018 №470к наказано виплатити премію за підсумками роботи у липні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.66-68);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 28.08.2018 №537к наказано виплатити премію за підсумками роботи у серпні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.69-70);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 24.09.2018 №581к наказано виплатити премію за підсумками роботи у вересні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.71-73);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 26.10.2018 №638к наказано виплатити премію за підсумками роботи у жовтні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 55% (а.с.74-76);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 27.11.2018 №688к наказано за сумлінне виконання службових обов`язків виплатити премію у розмірі 85% начальнику відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі Спорому І.Г., підставою видання цього наказу є відповідний рапорт начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України, погоджений із заступником військового прокурора Центрального регіону України від 19.11.2018 (а.с.77-80);

- відповідно до наказу військового прокурора Центрального регіону України від 19.12.2018 №723к наказано виплатити премію за підсумками роботи у грудні 2018 року прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 140% (а.с.81-83).

Аналіз вказаних наказів про преміювання працівників військової прокуратури Центрального регіону України у 2018 році свідчить, що за період з січня по листопад 2018 року середньовизначеним розміром премії для всіх прокурорсько-слідчих працівників військової прокуратури Центрального регіону України була премія у 55 %, у грудні 2018 року - 140%. При цьому у разі виплати премії у розмірі, вищому або меншому ніж 55% (за період з січня по листопад 2018 року), про це зазначалося у наказі та підтверджувалося наявністю відповідного рапорту із зазначенням підстав виплати премії у більшому або меншому розмірі.

Вказані доводи підтверджують сталу практику військової прокуратури Центрального регіону України із дотриманням вимог Положення №234 при виданні наказів про преміювання у 2018 році, при цьому надані накази свідчать, що премія працівникам військової прокуратури Центрального регіону України виплачується щомісяця, середньовизначений розмір премії встановлюється для всіх прокурорсько-слідчих працівників, а в разі виплати премії в більшому або меншому розмірі, а також у разі невиплати премії - про це зазначається в наказі.

Суд критично оцінює твердження відповідача, що преміювання працівників прокуратури є правом керівника, а не його обов`язком, оскільки в розумінні частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», премія є складовою заробітної плати прокурора, а відповідно до пунктів 2-4 Положення №234 преміювання працівників прокуратури здійснюється щомісячно.

При цьому, керівник прокуратури наділений правом встановлення розміру премії в індивідуальному порядку, виходячи з рівня виконання працівником прокуратури службових обов`язків та дотримання трудової дисципліни.

Проте, суд зазначає, що таке право керівника повинно бути реалізовано не свавільно, а з урахуванням пункту 6 розділу І Положення №234, яким чітко визначено підстави, за наявності яких премія виплачується працівнику прокуратури в меншому розмірі або ж не виплачується взагалі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, у даному випадку позивача позбавлено премії за січень 2019 року не з підстав, визначених пунктом 6 розділу І Положення №234, а з посиланням на невиконання службових обов`язків, встановлення чого відповідно до статті 45 Закону України «Про прокуратуру» належить виключно до повноважень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Згідно з пунктом 7 Положення №234 премія не виплачується працівникам за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення.

Тобто, на виконання вказаної норми керівник регіональної прокуратури був зобов`язаний видати наказ про позбавлення премії з формулюванням «за невиконання службових обов`язків» лише за наявності рішення КДКП про накладення дисциплінарного стягнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позбавлення позивача премії у січні 2019 року було здійснено відповідачем без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку преміювання працівників органів прокуратури, а тому його дії, що виразились у невиплаті позивачу премії за результатами роботи у січні 2019 року, є протиправними.

Крім того, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам відповідача про те, що наказ керівника військової прокуратури стосується невиконання позивачем службових обов`язків через перебування у розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України.

Так, дійсно наказом військового прокурора Центрального регіону України від 02.01.2019 №1 о/с полковника юстиції ОСОБА_1 з 02 січня 2019 року звільнено з посади начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України та зараховано у розпорядження військового прокурора Центрального регіону України для вирішення питання щодо подальшого службового використання (а.с.32).

Проте звільнення з посади та зарахування у розпорядження військового прокурора Центрального регіону України саме по собі не є підставою для позбавлення премії працівника прокуратури, до того ж наказом від 02.01.2019 №1 о/с на час перебування у розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України полковнику юстиції ОСОБА_1 наказано виконувати обов`язки, визначені начальником управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України.

Отже, доводи відповідача про позбавлення позивача премії за січень 2019 року у зв`язку із перебуванням у розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Щодо тверджень відповідача про те, що наказ керівника військової прокуратури стосується невиконання позивачем службових обов`язків з 08.01.2019 по 05.02.2019 у зв`язку із звільненням від виконання обов`язків військової служби за станом здоров`я, суд зазначає таке.

Як вже встановлено судом, з 02.01.2019 позивача було звільнено з посади начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі та зараховано у розпорядження військового прокурора Центрального регіону України. На час перебування у розпорядженні військового прокурора ОСОБА_1 наказано виконувати обов`язки, визначені начальником управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Центрального регіону України.

08.01.2019 позивач звернувся із рапортом до в.о. військового прокурора Центрального регіону України, в якому просив звільнити його від виконання службових обов`язків у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні у клініці амбулаторної допомоги Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» з 08.01.2019 (а.с.124).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у січні 2019 року на підставі направлення військового прокурора Центрального регіону України від 02.01.2019 №11/1вих19 проходив військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до проходження військової служби (а.с.9).

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 08.01.2019 №17к ОСОБА_1 був звільнений від виконання обов`язків військової служби, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в НВМКЦ «Головний військово-клінічний госпіталь», що підтверджується копією свідоцтва про хворобу №206 від 01.02.2019 та карткою обстеження та медичного огляду (а.с.10, 126).

В той же час згідно з пунктом 7 Положення №234 премія не виплачується працівникам, зокрема, за час відпусток, тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи з розміру середньої заробітної плати.

Суд зазначає, що звільнення військовослужбовця від виконання обов`язків військової служби у зв`язку з проходженням військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до проходження військової служби не є тимчасовою непрацездатністю.

Так, відповідно до п.1.1 розділу І наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800 (зі змінами та доповненнями, далі - Наказ №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.1.1 розділу ІІ Наказу №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час. 1.1. Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Таким чином, звільнення військовослужбовця від виконання обов`язків військової служби у зв`язку з проходженням військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до проходження військової служби не є підставою невиплати працівнику прокуратури премії, оскільки не є тимчасовою непрацездатністю.

При цьому Положення №234 не містить такої підстави для невиплати премії працівнику прокуратури як звільнення військовослужбовця від виконання обов`язків військової служби у зв`язку з проходженням військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до проходження військової служби.

Отже, доводи відповідача про те, що час перебування позивача на лікарняному свідчить про його тимчасову непрацездатність, є абсолютно необґрунтованими, оскільки позивач в період з 08.01.2019 по 05.02.2019 не перебував на лікарняному, а проходив військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до проходження військової служби, у зв`язку з чим був звільнений від виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги, що позивач не був ознайомлений із наказом військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к, яким за неналежне виконання службових обов`язків та з урахуванням особистого вкладу в загальні результати роботи наказано не виплачувати премію, зокрема, ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України, і про існування такого наказу позивачу вперше стало відомо лише під час розгляду цієї справи в суді, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати наказ військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к в частині невиплати премії за січень 2019 року ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за січень 2019 року з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», наказів Генерального прокурора України від 09.08.2017 №234 та Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, включивши нарахування премії за цей період та виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням з урахуванням премії за січень 2019 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щоб бути ефективним в сенсі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод засіб захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Незаконність наказу відповідача від 28.01.2019 № 69к в частині, що стосується позбавлення позивача премії за січень 2019 року, була викликана підставами, якими відповідач керувався при позбавленні премії позивача за січень 2019 року, проте судом встановлено, що у відповідача були відсутні підстави для невиплати позивачу премії за січень 2019 року.

Відповідно до пункту 1 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к середньовизначений розмір премії, передбачений для прокурорсько-слідчих працівників військової прокуратури Центрального регіону України за підсумками роботи за січень 2019 року становив 40 % (а.с.120).

Відтак, єдиним законним рішенням відповідача у спірних правовідносин повинно бути нарахування позивачу премії в середньовизначеному розмірі, передбаченому пунктом 1 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к для всіх прокурорсько-слідчих працівників військової прокуратури Центрального регіону України в розмірі 40 %.

Зазначене рішення в спірній ситуації за умови встановлення судом відсутності підстав для позбавлення позивача премії за січень 2019 року свідчить про безальтернативність поведінки відповідача та виключає його дискреційні повноваження при виконанні даного судового рішення.

Так, Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, але можливість обрати з двох або більш альтернатив, кожна з яких є законною. У разі, коли законом передбачено єдиний можливий варіант поведінки адміністративного органу, але він діє в іншій спосіб, аніж той, що передбачено законом, мова про дискрецію не йде, в такому випадку порушено принцип законності як складової принципу Верховенства права. Слід зауважити, що межі судового контролю за рішеннями та діями адміністративного органу дозволяють оцінити їх за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі у розрізі висвітленої проблематики.

Так, за відсутністю підстав для позбавлення позивача премії за січень 2019 року позивач підпадає під дію наказу про преміювання за січень 2019 року від 28.01.2019 №69к, згідно пункту 1 якого середньовизначений розмір премії, передбачений для прокурорсько-слідчих працівників військової прокуратури Центрального регіону України за підсумками роботи за січень 2019 року становить 40 %, що своєю чергою зумовлює обов`язок відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача за січень 2019 року.

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №826/4418/14 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Приймаючи до уваги, що законних підстав для позбавлення позивача премії відповідачем не доведено, а під час розгляду справи встановлена відсутність рапорту із зазначенням підстав для позбавлення премії, складання якого є передумовою видання спірного наказу, що своєю чергою свідчить про необґрунтованість та безпідставність видання відповідачем наказу від 28.01.2019 №69к в частині, що стосується позбавлення позивача премії за січень 2019 року, суд вважає наявними підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, є обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок належного позивачу грошового забезпечення за січень 2019 року з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора України №234 від 09.08.2017, включивши нарахування премії за січень 2019 року до складу грошового забезпечення позивача за січень 2019 року та виплатити позивачу належну суму грошового забезпечення за січень 2019 року з урахуванням вже виплачених сум.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій у межах даного предмету позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Військової прокуратури Центрального регіону України щодо невиплати ОСОБА_1 премії за результатами роботи у січні 2019 року.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ військового прокурора Центрального регіону України від 28.01.2019 №69к в частині невиплати премії за січень 2019 року ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні військового прокурора Центрального регіону України.

4. Зобов`язати Військову прокуратуру Центрального регіону України здійснити перерахунок належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за січень 2019 року з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 та Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №234 від 09.08.2017, включивши нарахування ОСОБА_1 премії за січень 2019 року до складу грошового забезпечення за січень 2019 року та виплатити ОСОБА_1 належну суму грошового забезпечення за січень 2019 року з урахуванням вже виплачених сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного тексту рішення - 15.10.2019.

Суддя Кушнова А.О.