Справа № 640/5223/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 вересня 2019 року № 640/5223/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
представники позивача - Левіна А.А.;

сторін: відповідача: Норець В.М., Голинський О.В.,

(у судовому засіданні 04.09.2019, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (далі - позивач або ПрАТ «УАСК АСКА» або Товариство) подало на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач або Контролюючий орган), у якому, з урахуванням клопотання про уточнення, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.12.2018 № про визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 298 573,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 № про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток страхових організацій в розмірі 10 610 488,25 грн., з яких: 10 471 892,00 грн. за основним платежем та 138596,25 грн. за штрафними санкціями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче засідання на 06.06.2019.

Вказаної дати судом оголошено перерву на 20.06.2019.

Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2019 витребувано у відповідача належним чином завірені копії додатків № 1 та № 3 до акта документальної виїзної перевірки ПРАТ «УАСК АСКА» від 21.11.2018 № 3597/28-10-14-10/13490997, у позивача - належним чином завірені копії договорів між ним та ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» від 01.12.2016 № 3383338; ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» від 01.12.2016 № 3383339; ТОВ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» від 01.12.2016 № 3383337; докази сплати страхової премії за договорами; договору перестрахування між ПрАТ «УАСК АСКА» та ТДВ «СК «Хортиця»; належним чином завірені копії договорів купівлі продажу цінних паперів та податкової декларації за прибуток за 2015 рік; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.07.2019.

11.07.2019, зважаючи на перебування судді Пащенка К.С. у відпустці, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, розгляд адміністративної справи № 640/5223/19 відкладено на 17.07.2019.

У судових засіданнях 17.07.2019, 30.07.2019 та 14.08.2019 судом у справі оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 04.09.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив, за викладених у мотивувальній частині позовної заяви підстав, задовольнити позов.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач наголошує на безпідставності висновків акта перевірки. Зазначає, що при формуванні ціни договору страхування (страхової премії) та її зміні у зв`язку зі збільшенням ступеня страхового ризику страховиком не було допущено порушення вимог чинного законодавства та внутрішніх нормативних документів (правил страхування), а отже сплачена страхувальниками страхова премія є звичайною ціною у розумінні Податкового кодексу України.

Представники відповідача, за обставин, викладених у відзиві, проти позову заперечили.

Зокрема, на думку відповідача, порушення, викладені в акті перевірки, є обґрунтованими, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі наказу від 14.06.2018 № 1321 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.03.2018.

За результатами проведеної перевірки Контролюючим органом складено акт від 21.11.2018 № 3597/28-10-14-10/13490997.

Згідно висновків акта, перевіркою встановлено порушення Товариством вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 15429574,00 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 9856442,00 грн., за 2016 рік в сумі 394517,00 грн., за 2017 рік в сумі 5178615,00 грн.

За результатами розгляду заперечення на акт перевірки висновки щодо встановлених порушень відповідачем залишено без змін.

На підставі акта перевірки Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.12.2018:

- № про визначення суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 298573,00 грн.;

- № про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток страхових організацій в розмірі 16884068,25 грн., з яких: 15490756,00 грн. за основним платежем та 1393312,25 грн. за штрафними санкціями.

За результатами оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішенням Державної фіскальної служби України від 22.02.2019 № 8871/6/99-99-11-04-02-25 скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.12.2018 № у частині донарахувань з податку на прибуток по операціях із ТДВ «СК Хортиця» з відповідною частиною штрафної санкції з вказаного податку, а в іншій частині зазначене ППР та ППР від 14.12.2018 № залишено без змін, а скаргу задоволено частково.

В подальшому, на підставі наведеного рішення Державної фіскальної служби України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 № про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток страхових організацій в розмірі 10610488,25 грн., з яких: 10471892,00 грн. за основним платежем та 138596,25 грн. за штрафними санкціями.

Незгода з податковими повідомленнями-рішеннями суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в подальшому - ПК України).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III.

При визначенні фінансового результату до оподаткування враховуються різниці щодо операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів (пункт 141.2 статті 141 ПК України).

Так, відповідно до підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 ПК України, фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму від`ємного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки цінних паперів (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), відображених у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, що перевищує суму раніше проведеної дооцінки таких активів.

Аналіз наведених вимог законодавства свідчить, що витрати, понесені від уцінки цінних паперів (крім державних цінних паперів або облігацій місцевих позик), що перевищують суму раніше проведеної дооцінки таких цінних паперів, збільшують фінансовий результат до оподаткування у вигляді різниці.

Водночас, починаючи з 01.01.2015, з метою застосування підпункту 141.2.1 пункту 141.2 статті 141 ПК України уцінка цінних паперів повинна порівнюватись з проведеною дооцінкою таких цінних паперів.

Згідно з підпунктом 141.2.2 пункту 141.2 статті 141 ПК України, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму позитивного фінансового результату від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму прибутку від продажу або іншого відчуження цінних паперів, відображеного у складі фінансового результату до оподаткування податкового періоду відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому, суд принагідно наголошує, що відповідно до підпункту 141.2.3 пункту 141.2 статті 141 ПК України платники податку окремо визначають загальний фінансовий результат за операціями з продажу або іншого відчуження цінних паперів звітного періоду відповідно до національних або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Так, якщо за результатами звітного періоду отримано від`ємний загальний фінансовий результат від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів (загальна сума збитків від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, з урахуванням суми від`ємного фінансового результату від таких операцій, не врахованого у попередніх податкових періодах, перевищує загальну суму прибутків від таких операцій), сума такого від`ємного значення загального фінансового результату за операціями з продажу або іншого відчуження цінних паперів зменшує загальний фінансовий результат від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів наступних податкових (звітних) періодів, що наступають за податковим (звітним) періодом виникнення зазначеного від`ємного значення фінансового результату (підпункт 141.2.4 пункту 141.2 статті 141 ПК України).

Якщо за результатами звітного періоду платником податку отримано позитивний загальний фінансовий результат від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів (загальна сума прибутків від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів перевищує загальну суму збитків від таких операцій, з урахуванням суми від`ємного фінансового результату від таких операцій, не врахованого у попередніх податкових періодах), сума позитивного загального фінансового результату від операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів збільшує фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду платника податку (підпункт 141.2.5 пункту 141.2 статті 141 ПК України).

Як убачається з матеріалів перевірки, відповідачем зроблено висновок про заниження податку на прибуток на суму 10471892,00 грн. (з урахуванням рішення Державної фіскальної служби України від 22.02.2019 № 8871/6/99-99-11-04-02-25) та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 298573,00 грн. за наслідками проведення позивачем уцінки цінних паперів, а також операцій з реалізації останніх.

Зокрема, судом установлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 23.09.2015 № БВ-230915/01-1 придбав у ТОВ «Дім-Велес» акції прості іменні емітента ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Корпорація» у кількості 11000 штук, номінальна вартість 1 штуки - 1000,00 грн., загальна договірна вартість - 100000,00 грн.

Вказані акції за договором від 01.10.2015 № БВ-011015/01-1 позивач продав ПАТ «Профінанс», номінальна вартість однієї акції - 1000,00 грн., загальна договірна вартість - 61500,00 грн.

На думку відповідача, позивачем було реалізовано пакет цінних паперів (акцій) зі збитком на суму 55038500,00 грн.

Відтак, Контролюючий орган вважає, що Товариством не відображено частину суми від`ємного фінансового результату від продажу цінних паперів при формуванні звітності з податку на прибуток за 2015 рік.

Проте, зазначене не відповідає дійсності, що підтверджується наступним.

Наказом від 25.12.2013 позивачем затверджено Облікову політику підприємства, відповідно до пункту 9.1.3 якої передбачено, що фінансові активи та зобов`язання обліковуються за справедливою вартістю плюс всі витрати на укладення угоди, які безпосередньо відносяться до придбання або випуску фінансових інструментів, окрім фінансових інструментів, які обліковуються за справедливою вартістю.

Відповідно до пункту 2 Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості» (альтернативно - МСФЗ 13) справедлива вартість - це ринкова оцінка, а не оцінка з урахуванням специфіки суб`єкта господарювання. Для деяких активів та зобов`язань може бути ринкова інформація або ринкові операції, інформація про які є відкритою. Для інших активів та зобов`язань може не бути ринкової інформації або ринкових операцій, інформація про які є відкритою. Проте мета оцінки справедливої вартості в обох випадках однакова - визначити ціну, за якою відбувалася б звичайна операція продажу актива чи передачі зобов`язання між учасниками ринку на дату оцінки за нинішніх ринкових умов (тобто, вихідну ціну на дату оцінки з точки зору учасника ринку, який утримує актив або має зобов`язання).

При цьому, МСФЗ 13 визначає справедливу вартість як ціну, яка була б отримана за продаж активу, або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції між учасниками ринку на дату оцінки (пункт 9).

У пункті 24 МСФЗ 13 зазначено, що справедлива вартість - це ціна, яка була б отримана за продаж активу або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції на основному (або найсприятливішому) ринку на дату оцінки за поточних ринкових умов (тобто вихідна ціна), незалежно від того, чи спостерігається така ціна безпосередньо, чи оцінена за допомогою іншого методу оцінювання.

Як вже зазначалось, позивачем було придбано прості іменні акції емітента ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Корпорація» у кількості 11000 штук, номінальна вартість 1 штуки - 1000,00 грн., загальна договірна вартість - 100000,00 грн. (Дт 14 - Кт 37).

При цьому, подальшій реалізації акцій передувало проведення позивачем спочатку дооцінки придбаних акцій на 55000000,00 грн. з відповідним відображенням у бухгалтерському обліку (Дт 14 - Кт 74), після чого, на підставі рішення НКЦПФР від 20.08.2015 № 1330 щодо зупинення депозитарного обігу цінних паперів емітента позивачем проведено уцінку придбаних акцій на 55000000,00 грн. (Дт 975 - Кт 14). Депозитарний обіг вказаних цінних паперів було відновлено на підставі рішення НКЦПФР від 22.12.2016 № 1252.

01.10.2015, придбані акції реалізовані позивачем за договірною вартістю 61500,00 грн. (Дт 3710 - Кт 74).

Отже, сума уцінки, що не перевищує суму раніше проведеної дооцінки (в даному випадку як сума дооцінки, так і сума уцінки дорівнюють 55000000,00 грн.), не збільшує визначений відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та/або міжнародних стандартів фінансової звітності фінансовий результат до оподаткування.

Таким чином, в межах спірних відносин позивач від купівлі та реалізації акцій поніс збитки (100000,00 грн. - 61500,00 грн. = 38500,00 грн.), оскільки реалізував цінні папери за вартістю, нижчою від придбання, судом встановлено правильне відображення товариством фінансового результату за цими операціями у податковому обліку відповідно до вимог ПК України.

Водночас, безпідставними є посилання відповідача на порушення позивачем пункту 58 Міжнародних стандартів фінансової звітності 39, оскільки до сфери регулювання останніх не належать відносини між платниками та контролюючими органами в частині справляння податків.

Окрім того, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу щодо заниження товариством об`єкту оподаткування податком на прибуток внаслідок уцінки акцій ВАТ ЗНВКІФ «Європейські технології» (в подальшому переіменовано у ПАТ ЗНВКІФ «Інноваційні технології»), оскільки здійснення уцінки можливе тільки в бухгалтерському обліку без будь-яких наслідків для податкового обліку.

За відсутності порушень податкового законодавства відсутніми є і підстави для вжиття заходів, передбачених пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПК України.

Звідси, нарахування грошових зобов`язань, застосування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій до позивача є необґрунтованим.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача на дотримання ним вимог податкового законодавства в частині здійснення господарських операцій із ТДВ «СК «Хортиця» за договорами перестрахування, оскільки висновки за результатами перевірки відповідних операцій були покладені в основу податкового повідомлення-рішення від 14.12.2018 № , яке за результатами адміністративного оскарження в силу положень підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 ПК України є відкликаним, а тому не належить до предмету спору у даній справі.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 19210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В частині вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій і другій статті 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір від 26.11.2018 № 1804, укладений із Адвокатським об`єднанням «А.С.А. ГРУП».

Водночас, суд звертає увагу, що докази надання послуг та проведення розрахунків за договором від 26.11.2018 № 1804 у справі відсутні, що унеможливлює відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 14.12.2018 № про визначення Приватному акціонерному товариству «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» суми завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 298573,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27.02.2019 № про визначення Приватному акціонерному товариству «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» грошового зобов`язання з податку на прибуток страхових організацій в розмірі 10610488,25 грн., з яких: 10471892,00 грн. за основним платежем та 138596,25 грн. за штрафними санкціями.

4. Cтягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, нежиле приміщення № 27, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, ) понесені ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 15.10.2019.

Суддя К.С. Пащенко