Справа № 813/3350/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9129/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року, головуючий суддя Качур Р.П., ухвалене о 14:46 год. у м. Львові, повний текст якого складено 22.07.2019 року, та додаткове судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року, головуючий суддя Качур Р.П., ухвалене о 11:02 год. у м. Львові, повний текст якого складено 30.07.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення заборгованості з невиплаченого заробітку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГТУЮ у Львівській області, в якому просив, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь 10 981,65 грн. заборгованість з невиплаченого розрахунку при звільненні, що складається з 1 535,25 грн. заборгованості із виплати середнього заробітку за час чергової щорічної відпустки, 9 446,40 грн. заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.02.2018 року по дату постановлення рішення у справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачем проведено з ним розрахунок при звільненні не в повному обсязі. Зокрема, невірно проведено обчислення середнього заробітку за час щорічної чергової відпустки, невірно проведено обчислення компенсації за невикористані дні відпустки. Вважав, що таким чином відповідачем порушено законодавство про працю, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року адміністративний позов задоволено; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 981 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 65 коп. заборгованості з невиплаченого розрахунку при звільненні, що складається з 1 535 (однієї тисячі п`ятсот тридцяти п`яти) грн. 25 коп. заборгованості із виплати середнього заробітку за час чергової щорічної відпустки, 9 446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн. 10 коп. заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.02.2018 року по дату постановлення рішення 17.07.2019 року.

Додатковим судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.02.2018 по дату постановлення рішення 17.07.2019 у розмірі 197 747 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот сорок сім) грн. 94 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням та додатковим судовим рішенням суду першої інстанції, ГТУЮ у Львівській області оскаржило їх в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та додаткове судове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оплата щорічної відпустки та компенсація за невикористану відпустку розраховані і виплачені відповідачем правильно, тому всі належні позивачу виплати при звільненні проведені правильно та виплачені вчасно.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржені рішення суду незаконними та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржені рішення суду законними та обґрунтованими та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 25.11.2015 № 1101/К Про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції з 26.11.2015 року (а.с. 12-17).

26.01.2018 року Головним територіальним управління юстиції у Львівській області, на виконання зазначеного судового рішення наказом № 100/К Терлецького ОСОБА_2 .О. з 26.12.2015 року поновлено на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції (а.с. 19).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 26.01.2018 року № 101/К призначено ОСОБА_3 О ОСОБА_4 на посаду начальника Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в порядку переведення, звільнивши з посади начальника відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції (а.с. 20).

Відповідно до наказу від 26.01.2018 року №142/В позивачу надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 29.01.2018 року по 11.02.2018 року (а.с. 21).

Наказом від 06.02.2018 року № 134/ ОСОБА_5 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін з 12.02.2018 року. Згідно цього наказу управлінню фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Львівській області доручено провести виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки тривалістю 50 календарних днів, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років тривалістю 30 календарних днів (а.с. 22).

12.03.2018 року позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у Львівській області для з`ясування розміру виплачених сум та правильності їх розрахунку (а.с. 23).

10.04.2018 року відповідачем надано відповідь в частині повідомлення про нараховані суми, однак не повідомлено про принцип їх нарахування (а.с. 24).

10.05.2018 року позивачем подано скаргу до Головного управління юстиції у Львівській області про порушення законодавства про працю та протиправного позбавлення права на інформацію (а.с. 25-27).

14.06.2018 року відповідачем надано відповідь від Головного управління юстиції у Львівській області про алгоритм визначення сум належних при звільненні, а також розмір та принцип визначення середньоденної та середньомісячної заробітної плати (а.с. 28-29).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності розрахунку розміру щорічної відпустки та компенсації за невикористану відпустку, через що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку за час чергової щорічної відпустки та заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз. 4 п. 3 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок ) При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, сума, нарахована до виплати працівникові за час вимушеного прогулу, включається до розрахунку середньої зарплати за останні 12 місяців. Аналогічно до розрахунку потрапляє і виплата за затримку виконання рішення суду, оскільки в цей період працівник також перебуває у вимушеному прогулі, протягом якого за ним зберігається місце роботи та середній заробіток.

Відтак, відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, та врахувати даний заробіток при визначенні розміру середнього заробітку за час щорічної відпустки, та компенсації за невикористані дні відпустки.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для плати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно із абз. 1 п. 7 Порядку № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням- відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Також, п. 10 Порядку № 100 встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було надано позивачу чергову щорічну оплачувану відпустку тривалістю 14 днів і оплачено у розмірі 2 522,38 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року у справі № 813/6509/15 встановлено, що розмір середнього заробітку позивача, який підлягав позивачу до виплати за період з 01.01.2017 року до 31.12.2017 року становить 105 400 грн.

Розрахунковим періодом для визначення розміру середньої заробітної плати для відпустки, яка надається у січні 2018 року є 12 місяців 2017 року: з січня по грудень включно.

Відтак, оскільки відпустка позивачу надавалася 26.01.2018 року, тобто вже після підняття посадового окладу, яке відбулося 01.01.2018 року, розмір заробітку за 2017 рік повинен підлягати коригуванню.

Так, посадовий оклад позивача з 01.01.2018 року становить 5 300 грн., протягом 2017 року становив 4 000 грн. Таким чином, коефіцієнт коригування 1,325, а відкоригований розмір доходу протягом 2017 року становить 139 655 грн.

Таким чином, вірним є розрахунок суду попередньої інстанції, що невиплачена сума оплати щорічної відпустки становить 3 016,30 грн. (5538,68 грн. (належна сума оплати часу відпустки) 2522,38 грн. (нарахована та виплачена сума), а з урахуванням заяви про зміну позовних вимог заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 1511,58 грн.

Крім цього, враховуючи п. 7 Порядку, оскільки позивача було звільнено 12.02.2018 року, то розрахунковий період для визначення середнього заробітку для проведення компенсації за невикористані дні відпустки обраховується з лютого 2017 року по січень 2018 року включно.

Сумарний заробіток, який включається до обрахунку розміру середньої заробітної плати для визначення компенсації за невикористані дні відпустки становить 139 681,24 грн.

Таким чином, розмір компенсації за невикористані дні відпустки становить 31 664,00 грн. (395,70 грн. (139 681,24/353) * 80), невиплачена сума компенсації за невикористані дні відпустки становить 17 409,60 грн., (31 664,00 грн. 14 254,40 (нарахована та виплачена сума компенсації за невикористані дні відпустки).

А висновок суду попередньої інстанції про те, що в межах заявлених позовних вимог сума компенсації за невикористані дні відпустки становить 14 860,80 грн. є обґрунтованим.

Також, згідно із ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, оскільки відповідачем не виплачено в повному обсязі суму щорічної відпустки та компенсація за невикористану відпустку, то слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.02.2018 року по дату постановлення рішення у справі.

Щодо оскарження апелянтом додаткового судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.02.2018 по дату постановлення рішення 17.07.2019 року.

Однак, судом не визначено в якому розмірі підлягає до стягнення вказана сума. Тобто вирішено питання про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте не визначено конкретного розміру стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення.

Таким чином, з метою визначення способу виконання судового рішення, судом першої інстанції правомірно винесено додаткове судове рішення із зазначенням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.02.2018 року по 17.07.2019 року в розмірі 197 747 грн.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року та додаткове судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі №813/3350/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
М. А. Пліш

Повний текст постанови складено 18.10.2019 року.