Справа № 200/10371/19-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Справа№200/10371/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2017 року по 01.02.2019 року та повернення пенсійних коштів з листопада 2015 року по липень 2017 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.08.2017 року по 01.02.2019 року, а також кошти, які були списані з рахунку, відкритого в АТ Державний ощадний банк України на підставі листа від 17.08.2017 року № 5493/03-3/24 в сумі 31591,95 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: ОСОБА_2 за довірен.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2017 року по 01.02.2019 року та повернення пенсійних коштів з листопада 2015 року по липень 2017 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.08.2017 року по 01.02.2019 року, а також кошти, які були списані з рахунку, відкритого в АТ Державний ощадний банк України на підставі листа від 17.08.2017 року № 5493/03-3/24 в сумі 31591,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі електронної справи та отримує пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що 11.06.2019 року він звернувся до відповідача з заявою стосовно того, що з його рахунку № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10004/0551 в АТ «Ощадбанк» було безпідставно списано кошти у сумі 31591,95 грн., списання коштів відбулося на підставі листа Головного управління ПФУ № 5493/033/24 від 17.08.2017 року. 12.07.2019 року відповідач надав письмову відповідь № 3590-с-01, у якій повідомив, що в серпні 2018 року було встановлено відсутність в пенсійній справі довідки внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим для уникнення переплати пенсії головним управлінням направлено лист щодо повернення пенсійних коштів. Позивач зазначає, що згідно рішення комісії Мар`їнської райдержадміністрації йому поновлено виплату пенсії з серпня 2017 року, однак пенсія за минулий період обліковується та буде виплачена на умовах окремого порядку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 365. Позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Конституції України. Позивач зазначає, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стосовно сиписання коштів з рахунку вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення. Окрім того, звернув увагу суду на те, що не був повідомлений про причини проведення списання коштів. З огляду на викладене позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити заборгованість, яка утворилась з вини відповідача за період з серпня 2017 року по лютий 2019 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач перебуває на обліку в управлінні, як отримувач пенсії за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач зазначає, що у серпні 2017 року за результатами перевірки макетів пенсійних справ отримувачів пенсій згідно Закону № 2262 було встановлено, що у макеті пенсійної справи позивача відсутня довідка внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим позивач не є внутрішньо перемішеною собою в розумінні статті 1 Закону України від 20.10.2014 року № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» оскільки відповідну довідку скасовано. Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачу з 01 серпня 2017 року припинено виплату пенсії. 17.11.2018 Позивач звернувся з заявою про поновлення виплати пенсії та надав довідку від 25 жовтня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 15.01.2019 року до головно управління надійшов лист від 14.12.2018 року № 8449/02-09 щодо надання списків внутрішньо переміщених особам за місцем її фактичного проживання/перебування від 14.12.2018 року. Згідно витягу з протоколу позивач проживає за адресою вказаною у довідці внутрішньо переміщеної особи. З урахуванням норм діючого законодавства та витягу з протоколу позивачу у лютому 2019 року поновлено нарахування та виплату пенсії.

Щодо невиплати коштів за період з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року, відповідач вказує на те, що відповідно до пункту 16 Порядку оплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки банках, затвердженого постановою кабінету Міністрів країни від 30.08.1999 року пенсії та грошової допомоги не одержуються з поточного рахунку більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду не пізніше 28 числа місяця у якому виникли такі обставини, а одержувач подати нову заяву до органу Пенсійного фонду про виплату пенсії. В разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем станову уповноваженого банку. Згідно інформації Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» позивач не одержував пенсію більше одного року. Для уникнення виплати пенсії надміру (через відсутність відповідної довідки ВПО в макеті пенсійної справи) на виконання листа Головного управління від 17.08.2017 року № 5493/03-3/24 АТ «Ощадбанк» повернув кошти у сумі 31591,95 грн. Відповідач вказує на те, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, заборгованість по пенсії за період з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року та з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року обліковується в Пенсійному фонді та буде сплачена після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку, який на теперішній час не прийнятий.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав обставини викладені у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стосовно клопотання позивач про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами частини 2 статті 122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми пенсії не отримані ним, а ця вимоги безпосередньо спрямовані на виплату йому призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16 вересня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року відкладено розгляд справи на 15 жовтня 2019 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером МВС та отримує пенсію за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що не заперечується сторонами (а.с. 21).

Відповідно до положень ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

За ст. 10 вказаного Закону, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 затверджене Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, п.п. 5 п. 4 якого визначено, що саме головні управління Пенсійного фонду України здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, органом, який вирішує питання щодо пенсійного забезпечення позивача, є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з с. Луганське Мар`їнського району до м. Курахове, АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 25 жовтня 2018 року № ( НОМЕР_2 ) (а.с. 18).

Село Луганстьке Мар`їнського району включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі електронної пенсійної справи.

Судом встановлено, що у серпні 2017 року за результатами перевірки макетів пенсійних справ встановлено, що у макеті пенсійної справи ОСОБА_1 відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

07.11.2018 року позивач звернувся до управління з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с. 54).

Відповідно до витягу з протоколу № 99 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування від 14.12.2018 року комісією вирішено призначити пенсійні виплати ОСОБА_1 (а.с. 53-зворотній бік).

Згідно довідки про доходи пенсіонера встановлено, що ОСОБА_1 поновлено пенсійні виплати з 01 лютого 2019 року (а.с. 51).

Окрім того, відповідно до вищезазначеної довідки встановлено, що позивачу у період з січня 2015 року по липень 2017 року нараховувалась та виплачувалась пенсія.

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.08.2017 року № 5493/03-3/24, просило начальника філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 . повернути кошти, які перераховувались на рахунки отримувачів пенсій відповідно до норм Закону України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596 «Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» для уникнення переплат пенсій. Зараховані кошти, просив повернути на рахунок Головного управління № НОМЕР_3 , відкритий у філії Донецьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 56).

Згідно довідки про доходи встановлено, що з рахунку позивача була списана пенсія за період з листопада 2015 року по липень 2017 року в розмірі 31591,95 грн.

11 червня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про виплату недоотриманої пенсії за період з 15 листопада 2015 року по 31 березня 2019 року (а.с. 20).

Листом від 12.07.2019 року № 3590-С-01 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що у серпні 2018 року за результатами перевірки пенсійних справ отримувачів пенсій згідно Закону №2262 встановлено відсутність в пенсійній справі ОСОБА_1 довідки ВПО. Для уникнення переплати пенсії за період з листопада 2015 року по липень 2017 року головним управлінням направлено лист до АТ «Ощадбанк» від 17.08.2017 № 5493/03-3/24 щодо повернення пенсійних коштів. До Головного управління 16.11.2018 року від Великоновосілківського об`єднаного Пенсійного фонду України Донецької області надійшла заява про поновлення виплати пенсії, копія ідентифікаційного номер, копія пенсійного посвідчення, копія паспорту, копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.10.2018 року № . Головним управлінням 27.11.2018 року направлено матеріали до Мар`їнської райдержадміністрації для розгляду на Комісію. На підставі рішення Комісії Мар`їнської райдержадміністрації, яка надійшла до Головного управління 15.01.2019 № 186/04 (протокол від 4.12.2018 № 99) пенсію поновлено з серпня 2017 року в місячному розмірі 1499,13 грн. Виплата пенсії здійснюється з лютого 2019 року щомісячно на Ваш рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». Згідно пункту 15 Постанови № 365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного кабінету Міністрів України. Враховуючи наведене, пенсія за минулий період обліковується та буде виплачена після прийняття окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України відповідно до Постанови № 365 (а.с. 35-36).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року та повернення сплачених коштів за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Згідно зі ст. 1-1 Закону України № 2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Закон № 1058, як само будь-який інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, визначеними є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків щодо позивача управлінням не застосований та не доведений.

Крім того, суд вказує на те, що управлінням прийнято рішення про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі, однак суд вважає, що зазначене рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, який не визначає підставу для припинення виплати пенсії скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Суд також, зазначає, що посилання відповідача на те, що виплата пенсії позивачу була припинена за результатами перевірки макетів пенсійних справ та встановлено, що у макеті пенсійної справи позивача відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд вважає протиправним, з огляду на наступне.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі по тексту - Закон № 1706).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду. З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно з діючим законодавством.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ніхто не може позбавляти його права на отримання призначеної йому пенсії по втраті годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд зазначає, що відсутність у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не може позбавляти його права на отримання пенсії за віком через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб та отримання відповідної довідки.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 серпня 2017 року позивач діяв поза межами чинного пенсійного законодавства.

Також, суд звертає увагу на те, що приписами части 2 статті 46 Закону № 1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судом, що виплата пенсії позивачу була припинена у серпні 2017 року, у зв`язку з відсутністю в матеріалах пенсійної справи довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, однак суд вважає зазначене посилання відповідача протиправним, оскільки приписами статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки виплата пенсії позивачу була припинена, у зв`язку з неправомірними діями УПФУ, то відповідно до статті 46 Закону № 1058, пенсійні виплати позивачу повинні бути поновлені з моменту її припинення.

Стосовно повернення коштів за період з 01.11.2015 року по 31.07.2017 року у розмірі 31591,95 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Приписами п. 16 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596, передбачено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Пунктом 10 Порядку № 1596 визначено, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку.

Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

Враховуючи те, що позивачем більше року не одержувалися з поточного рахунка пенсійні виплати, відповідач у межах чинного законодавства правомірно звернувся до начальнику філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 . з вимогою повернути кошти, які перераховувались на рахунок позивача відкритій в управління АТ «Державний ощадний банк України».

Однак, суд звертає увагу на те, що Порядком № 1596 визначено, що позивач звертається з заява до управління Пенсійного фонду України про виплату пенсії.

З огляду на матеріали справи встановлено, що позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про виплату пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 березня 2019 року.

Як видно з матеріалів справи, позивачу не були виплачені кошти за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн., а відповідно листом від 12.07.2019 року № 3590-с-01 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що згідно пункту 15 Постанови № 365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінету Міністрів України.

Суд вважає дії відповідача щодо невиплати пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. протиправними, оскільки порушують вимоги чинного пенсійного законодавства.

Враховуючи викладене суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Тому, не виплати позивачеві пенсії за спірний період за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що не виплати пенсії позивачу у період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року включно було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) заборгованість з пенсії за період з 01 листопада 2015 року по 31 липня 2017 року в розмірі 31591,95 грн. та з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 15 жовтня 2019 року в присутності представника відповідача.

Повний текст рішення складено та підписано 18 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська