Справа № 809/3146/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2019 року
Київ
справа №809/3146/15
адміністративне провадження №К/9901/14858/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Тацій Л.В.,
суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Матуляка Я.П., суддів: Могили А.Б., Гундяка В.Д.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2016 року (постановлену судом у складі: головуючого судді Большакової О.О., суддів: Глушка І.В., Гуляка В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України (далі Департамент) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною відмову у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі ЧАЕС) та зобов`язати відповідача визначити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій
Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 18 вересня 2015 року відмовив у задоволенні позову.
Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Приймаючи такі рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували його участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то його вимоги про присвоєння статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та видачу відповідного посвідчення задоволенню не підлягають. Позивачем не доведено надіслання до відповідача необхідних документів, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи позивачу у перегляді рішення від 08.02.1999 та від 28.11.2013, відповідач діяв правомірно.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що й відсутні підстави для зобов`язання відповідача визначити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Суд також врахував, що рішення про визнання безпідставною видачу посвідчення позивачу від 08.02.1999 та про відмову у визначенні позивачеві статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 28.11.2013, позивачем не оскаржувались, доказів їх скасування суду не надано.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
07 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У скарзі зазначає, що судами неправильно дано оцінку ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2013 року, як преюдиційному рішенню, оскільки саме у цій ухвалі встановлені всі обставини з посиланням на норми законодавства та обґрунтуванням правових висновків щодо отримання компенсації за втрату працездатності.
У вказаній ухвалі чітко встановлено, що він (позивач) віднесений до другої категорії постраждалих громадян від наслідків аварії на ЧАЕС, крім того роз`яснено, що таку компенсацію повинні виплачувати органи соціального захисту, а не Міністерство оборони України.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 26 липня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VІІІ). З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).
Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень КАС касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І., справу передано головуючому судді.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 02.12.1998 №384/10 встановлено, що позивач непридатний до військової служби у мирний час через захворювання пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Однак, 08.02.1999 Комісія із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на підставі представлених документів вирішила визнати видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 , безпідставною.
В той же час судом встановлено, що 28.11.2013 за поданням Івано-Франківської обласної державної адміністрації особову справу ОСОБА_1 розглянуто на засіданні Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та на підставі представлених документів вирішено відмовити у визначенні статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки не підтверджено факт виконання робіт в зоні відчуження.
Дана обставина не заперечується позивачем. Крім того, позивач пояснив, що вказане рішення Комісії ним не оскаржувалось.
В 2015 році позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із листом про вирішення питання щодо визнання безпідставною видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
31.03.2015 листом за №250/20/132-15 Міністерство соціальної політики України (далі Міністерство) повідомило ОСОБА_1 про те, що його звернення розглянуто. З посиланням на положення статей 10, 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказано на те, що оскільки в зверненні не надано документів, що підтверджують виконання позивачем робіт у зоні відчуження, відсутність яких й слугувала прийняттю вищезазначеного рішення від 28.11.2013, підстав для перегляду рішення немає.
ОСОБА_1 не погодився із цим рішенням Міністерства і звернувся до суду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стаття 10 вказаного Закону встановлює, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
У абзаці другому частини четвертої статті 65 вказаного вище Закону закріплено, що порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 51 від 20.01.1997 (далі Порядок), а саме абзацу третього пункту 10, посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на підставі одного з таких документів:
а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;
б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;
в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Абзацом другим пункту 10 Порядку встановлено, що видача посвідчень провадиться учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Суди встановили, що у матеріалах справи відсутні докази надсилання позивачем зазначених документів до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування за місцем проживання.
Крім того, згідно вимог абзаців 3-5 Порядку спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.
У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Отже, Закон розмежовує статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а тому посилання скаржника на те, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.07.2013 встановлено, що він віднесений до другої категорії постраждалих громадян від наслідків аварії на ЧАЕС, що, на його думку, свідчить про наявність у нього права на отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є безпідставним, оскільки визначення в даній ухвалі статусу «потерпілого від Чорнобильської катастрофи» жодним чином не впливає на визначення статусу «учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».
Цей та інші доводи, викладені у касаційній скарзі, були належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і свого підтвердження не знайшли.
В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, у чинній на сьогодні редакції, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
З огляду на викладене, керуючись статтями 341 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2016 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Л.В. Тацій
Судді : А.Ю. Бучик
А.І. Рибачук