Справа № 440/1762/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 р.м ХарківСправа № 440/1762/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2019, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко (повний текст складено 05.08.19) по справі № 440/1762/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПАБУД"

до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПАБУД" (далі ТОВ "ЄВРОПАБУД") звернулося з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі відповідач, Митниця), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2019 №UA100110/2019/000054/2.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2019, з урахуванням ухвали від 06.08.2019 про виправлення описок, задоволено позов ТОВ "ЄВРОПАБУД".

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що митними органами правомірно прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки позивачем під час митного оформлення не надано всіх необхідних документів на підтвердження митної вартості товарів.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Європабуд" зареєстровано юридичною особою.

07.03.2019 між ТОВ "Європабуд" (Покупець) та DICK Automobile e.K., м. Бебра, Німеччина, (Продавець) було укладено контракт № 08/19, згідно умов якого Продавець продає, а Покупець купляє легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT згідно Специфікації №1 від 07.03.2019.

Відповідно до Сецифікації№1 від 07.03.2019 до контракту предметом купівлі-продажу був автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT Variant 2, номер кузова (VIN): WVWZZZ3CZGP022039. Вартість автомобілю становила 11200 євро.

Поставка автомобілю здійснювалась на умовах FCA, м. Бебра, Німеччина.

Оплата здійснюється шляхом передплати на рахунок Продавця у євро.

На виконання умов контракту ТОВ "Європабуд" платіжним дорученням № 10 від 11.03.2019 перерахувало 11200 євро на рахунок DICK Automobile e.K., м. Бебра, Німеччина.

Доставка автомобілю здійснювалася власним ходом водієм ТОВ "Європабуд".

Відповідно до листа ТОВ "Європабуд" б/н від 16.03.2019, адресованого митним органам, вартість доставки зазначеного автомобілю від м.Бебра, Німеччина, до п/п Ягодин складала 100 євро.

З метою здійснення митного оформлення декларантом ТОВ "РВВ" в інтересах ТОВ "Європабуд" подано до Київської міської митниці ДФС електронну митну декларацію від 17 березня 2019 року № UA 100110/2019/125789.

Митну вартість товару визначено за основним методом, тобто за ціною договору, у розмірі 340991,88 грн., що згідно курсу валют на дату подання митної декларації є еквівалентним 11300 євро.

При цьому, у графі 42 електронної митної декларації (далі ЕМД) вартість товару вказано у розмірі 11200 євро.

У графі 31 ЕМД вказано опис товару, а саме: «Легковий автомобіль, бувший у використанні: марка VOLKSWAGEN, модель НОМЕР_1 , номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , тип кузова - універсал, колір чорний, номер двигуна - немає даних, тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів 1968 куб.см., потужність 140 кВт, номер шасі немає даних, колісна формула 4*2, показник одометра 192676 км, призначення для перевезення людей по дорогах загального користування, загальна кількість місць 5, календарний рік виготовлення 2015, модельний рік виготовлення 2016. Торговельна марка VOLKSWAGEN, виробник VOLKSWAGEN AG, країна виробництва DE».

Разом з декларацією позивачем подано до Київської міської митниці ДФС контракт № 08/09, специфікацію № 1, рахунок - фактуру (інвойс) RG 148029 від 08/03/2019, сертифікат відповідності виробника ЕР35124 від 04.12.2015, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14.03.2019, платіжне доручення № 10 від 11.03.2019, довідку про вартість перевезення б/н від 16.03.2019, висновок про якісні характеристики товарів ZBI 170484795 від 13.01.2016, доручення б/н від 12.03.2019, розшифровку по VIN коду від 11.03.2019, митну декларацію країни походження від 11.03.2019.

За результатами перевірки митної декларації відповідачем встановлено, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товарів, а саме: відповідно до наданого технічного паспорту даний автомобіль належав компанії Rhodius Mineralguellen u.Getranke GMBH&CO.KG, тоді як відповідно до наданого митного оформлення інвойсу від 08.03.2019 № RG 148029 продавцем автомобілю є компанія DICK Automobile e.K., але при цьому декларантом не надано договору із третіми особами. Крім того, митниці не подані страхові документи, а також транспортні документи.

Митним органом на адресу позивача надіслано повідомлення про необхідність надання додаткових документів відповідно до частини 2, 3 статті 53, статті 54, статті 57 Митного кодексу України.

Декларант всіх додаткових документів на вимогу митного органу не надав.

За результатами вивчення додатково поданих документів відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 19.03.2019 №UA100110/2019/000054/2, згідно з яким визначено митну вартість за резервним методом відповідно до ст.64 Митного кодексу України у розмірі 17900 євро.

В подальшому, товар випущено у вільний обіг на підставі митної декларації від 20.03.2019.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів від 19.03.2019 №UA100110/2019/000054/2, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що надані декларантом документи містили всі відомості на підтвердження числових показників складових митної вартості товару. Доказів недостовірності цих документів відповідачем не надано. При цьому суд враховує, що витрати на страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялися, а митна вартість визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 246 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями ч.2 ст.51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2, 4-6, 8, 9 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі:

1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;

2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;

3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Положеннями глави 9 МК України передбачено методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування.

Так, відповідно до ч.ч.1-6, 8 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 [визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів] і 60 [визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів] цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 [визначення митної вартості на основі віднімання вартості] цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 [визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість)] цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1-5, 10, 11, 21 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ч.ч.1-3, 6, 7 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові.

В той же час, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2019 року по справі №821/827/18, від 06 березня 2019 року по справі №809/278/17, від 05 березня 2019 року по справі №815/5852/17.

З огляду на вказане, колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів Київською міською митницею ДФС графі 33 викладено як обставини, які стали підставою для витребування додаткових документів, так і обставини стосовно виконання декларантом таких вимог Митниці. Зокрема, вказано про ненадання певних додаткових документів.

Враховуючи зазначене, із графи 33 оскаржуваного рішення слідує, що підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що декларантом не надано банківських платіжних документів, документів стосовно страхування автомобілю, про транспортні витрати, договори із третіми особами, каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, інших документів.

Як свідчать матеріали справи, разом з декларацією позивачем подано до Київської міської митниці ДФС контракт № 08/09, специфікацію № 1, рахунок - фактуру (інвойс) RG 148029 від 08/03/2019, сертифікат відповідності виробника ЕР35124 від 04.12.2015, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14.03.2019, платіжне доручення № 10 від 11.03.2019, довідку про вартість перевезення б/н від 16.03.2019, висновок про якісні характеристики товарів ZBI 170484795 від 13.01.2016, доручення б/н від 12.03.2019, розшифровку по VIN коду від 11.03.2019, митну декларацію країни походження від 11.03.2019.

Щодо доводів митного органу про ненадання документів стосовно страхування товарів.

Положеннями п.8 ч.2 ст.53 МК України передбачено надання документів стосовно страхування товарів саме у випадку здійснення такого страхування.

Як свідчать матеріали справи, позивач придбав товари на умовах поставки на базі FCA, м. Бебра, Німеччина. Умови поставки FCA (…named place) англ. Free Carrier, або Франко перевізник (…назва місця) означає, що продавець доставить вантаж зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці.

Це означає, що продавець поставляє і передає товари в зазначені терміни і місце передачі, а покупець приймає їх, якщо всі умови дотримані. В зобов`язання продавця не входить укладення договорів на перевезення або страхування. Товар може бути не застрахований, але покупець оплачує перевезення товару від зазначеного місця. Продавець приймає на себе всі можливі ризики і несе відповідальність до місця поставки, після передачі відповідальність несе покупець, в тому числі за псування, пошкодження або втрату товару, по закінченню термінів поставки або відсутності перевізника.

Таким чином, за умовами поставки FCA Інкотермс 2010 не передбачено обов`язку страхування товару як продавцем, так і покупцем. Так само, не передбачено обов`язку страхування товару і чинним законодавством України.

З огляду на вказане, укладення договору страхування є добровільним.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять, а контролюючим органом не надано доказів того, що позивачем здійснювалось страхування вищевказаного товару.

Якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, а інших договорів із третіми особами, пов`язаних з контрактом на поставку товару, митна вартість якого визначається, не укладалось, то декларант повинен підтвердити тільки ті витрати, які пов`язані з витратами, які фактично увійшли до митної вартості, адже відповідно до статті 49 МК митною вартістю є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларант має підтвердити тільки ті витрати, які фактично понесені у відповідності до умов контракту та увійшли до митної вартості.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 по справі № 814/3790/14.

За викладених обставин суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів стосовно страхування товарів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом.

Крім того, слід враховувати, що Митницею було визначено митну вартість товарів за резервним методом відповідно до ст.64 МК України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, інші методи визначення митної вартості не були застосовані, оскільки відсутні операції з ідентичними та/або подібними (аналогічними) товарами, а також через відсутність даних, необхідних для проведення розрахунків по відніманню/додаванню вартості.

Разом з тим, при застосуванні резервного методу, митницею було взято до уваги інформацію стосовно вартості оцінюваного транспортного засобу відповідно до електронного каталогу SchwackeNet, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості позивачем.

Однак, інформація щодо вартості оцінюваного транспортного засобу, використана митним органом відповідно до електронного каталогу SchwackeNet не може бути належним доказом підтвердження митної вартості, оскільки відповідачем не надано доказів, яка саме митна декларація взята ним до уваги при коригуванні митної вартості, які характеристики транспортного засобу заявлені у декларації для порівняння (рік випуску, пробіг, якість, фізичні характеристики, країна виробництва тощо), що викликає сумніви у правильності обрання митним органом транспортного засобу для порівняння.

При цьому, позивачем надано до матеріалів справи висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 59 від 18.03.2019, яким підтверджується вартість вищевказаного автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT Variant 2, номер кузова ( НОМЕР_4 ): НОМЕР_2 , у розмірі 10936,88 євро.

Таким чином, Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 23.04.2019 по справі №810/1479/16.

Вказане свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 по справі № 440/1762/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 18.10.2019.