Справа № 1740/2188/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8372/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року (суддя - Комшелюк Т.О., час ухвалення - 16:21 год., місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 06.06.2019 року),

в адміністративній справі №1740/2188/18 за позовом ОСОБА_1 до Сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області,

про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №11-к від 01.06.2018 р. про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01.06.2018 р. згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України; 2) поновити позивача на посаді заступника сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01.06.2018 р.; 3) стягнути з виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме за період з 01.06.2018 р. по день ухвалення рішення суду; 4) зобов`язати сільського голову Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області внести на розгляд Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області пропозицію про затвердження кандидатури позивача на посаді заступника голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01 червня 2018 року; 5) зобов`язати Березівську сільську раду Рокитнівського району Рівненської області затвердити позивача на посаді заступника голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01 червня 2018 року.

Відповідачі позовних вимог не визнали, в суді першої інстанції подали спільний відзив на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області від 01.06.2018 року №11-к «Про звільнення заступника сільського голови ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 02 червня 2018 року. Стягнено з виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2018 року по 03 червня 2019 року в сумі 65325 грн. (з урахуванням податків та обов`язкових платежів). В задоволенні позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01 червня 2018 року, стягнення з виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 01 червня 2018 року, зобов`язання сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області внести на розгляд Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області пропозицію про затвердження кандидатури ОСОБА_1 на посаду заступника голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01 червня 2018 року та зобов`язання Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області затвердити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області з 01 червня 2018 року, - відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5095,35 грн. (з урахуванням податків та обов`язкових платежів) звернено до негайного виконання.

З цим рішенням суду першої інстанції від 03.06.2019 р. не погодилися відповідачі сільський голова Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, виконавчий комітет Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Березівська сільська рада Рокитнівського району Рівненської області та оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають апелянти, що оскаржене рішення суду прийняте всупереч вимогам процесуального права та з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянти зазначають, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу місячний строк для звернення до суду, встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України та ч.5 ст.122 КАС України, оскільки, на думку апелянтів, та обставина, що позивач спочатку звернувся з позовом до Рокитнівського районного суду Рівненської області, який ухвалою від 03.08.2018 р. відмовив йому у відкритті провадження - не є поважною причиною. Також не погоджуються апелянти з ухвалою суду від 22.05.2019 року про відмову в зупиненні провадження у справі №1740/2188/18 та вважають її необгрунтованою та прийнятою з порушенням вимог п.3 ч.1 ст.236 КАС України. Крім цього, зазначають апелянти, що факт прогулу та невиходу позивача на роботу було підтверджено такими доказами як акт про відсутність на роботі без поважних причин, покази свідків, табель обліку робочого часу працівників Березівської сільської ради. Крім того, факт відмови 01.06.2018 р. позивача надати пояснення, чому він напередодні був відсутній на роботі підтверджують «Акт про відмову підписання акту про відсутність на роботі ОСОБА_1 » та «Акт про відмову в наданні письмових пояснень ОСОБА_1 ». Таким чином, згадані акти є доказом того, що відповідачі з`ясовували та встановлювали поважність причин відсутності позивача на робочому місці. У зв`язку з наведеними обставинами та з дотриманням вимог трудового законодавства, профгрупа загальних зборів працівників Березівської сільської ради розглянула подання сільського голови про надання згоди на звільнення позивача за прогул і ухвалила таку згоду надати. У подальшому, із дотриманням вимог чинного законодавства було прийнято оскаржене розпорядження №11-к від 01.06.2018 р. про звільнення ОСОБА_1 із посади заступника сільського голови за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - прогул без поважних причин. Також вважають апелянти неправдивими твердження позивача про те, що він хворів 31.05.2018 р. та 01.06.2018 р., оскільки 01.06.2018 р. був присутнім на сесії Березівської сільської ради, а звернутися до лікувальної установи 31.05.2018 р. міг фактично після прогулу та закінчення робочого дня. Однак, наведених обставин справи суд першої інстанції безпідставно не врахував. Також, звертають увагу апелянти на те, що стягнення на користь ОСОБА_1 суми 65325 грн. негативно вплине на місцевий бюджет та можливість виконання соціальних програм, запланованих на поточний рік.

За результатами апеляційного розгляду апелянти просять скасувати оскаржене рішення суду від 03.06.2019 р. і постановити нове рішення, яким зупинити провадження у справі №1740/2188/18 відповідно до п.3 ч.1 ст.236 КАС України до вирішення справи №571/551/19 у Рокитнівському районному суді про визнання недійсним та відкликання листка непрацездатності.

Позивач ОСОБА_1 подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідачів, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції від 03.06.2019 року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу відповідачів слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 у період з 06.01.2011 р. по 01.06.2018 р. працював на посаді заступника сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області (а.с. 21, 66, 67, 145, 147 Т.1).

01.06.2018 року працівниками Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області складено Акт про відсутність 31.05.2018 р. на роботі ОСОБА_1 , Акт про відмову підписання акту про відсутність на роботі ОСОБА_1 та Акт про відмову в наданні письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с. 68, 69, 70 Т.1).

Також 01.06.2018 року сільський голова Березівської сільської ради звернувся з поданням до голови профспілкової групи Березівської сільської ради щодо розгляду питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за результатами розгляду такого подання 01.06.2018 року профспілкова група надала згоду на звільнення позивача (а.с. 71, 72, 144 Т.1).

Розпорядженням сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №11-к від 01.06.2018 р. «Про звільнення заступника сільського голови ОСОБА_1 » звільнено позивача із займаної посади заступника сільського голови з 01.06.2018р. згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підставою для прийняття вказаного розпорядження став акт про відсутність на роботі (а.с. 15, 151 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції від 03.06.2019 р. у зв`язку із пропуском позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом 16.08.2018 року.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду першої інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 30.06.2018 р., тобто в межах місячного строку для звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, ОСОБА_1 звертався до Рокитнівського районного суду Рівненської області з аналогічним позовом. Однак, ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03.08.2018 р. по справі №571/1923/18 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом, оскільки розгляд даної справи віднесений до юрисдикції Рівненського окружного адміністративного суду. Копію вказаної ухвали суду від 03.08.2018 р. ОСОБА_1 отримав 09.06.2018 р., що підтверджується матеріалами справи та перевірено судом апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та із обґрунтованістю ухвали суду першої інстанції від 21.08.2018 року про відкриття провадження у справі та поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо правомірності звільнення позивача з посади на підставі розпорядження сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №11-к від 01.06.2018 р., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів враховує, що підстави виникнення, проходження і припинення публічної служби визначені спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами ч.6 ст.7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів зазначає, що розглядуваний спір стосується звільнення позивача ОСОБА_1 зі служби в органі місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що розглядувані відносини регулюються спеціальним законодавством - Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також нормами Кодексу законів про працю України.

Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Так, відповідно до ст.1 цього Закону служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Зі змісту оскарженого Розпорядження сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №11-к від 01.06.2018 р. видно, що позивач був звільнений із посади заступника сільського голови на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня)).

Також з матеріалів справи видно, що актом про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 01.06.2018 р. зафіксовано, що позивач був відсутній на роботі 31.05.2018 р. впродовж робочого дня.

Відповідно до ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відтак, згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4статті 40 Кодексу законів про працю України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня, без поважних причин.

При цьому, поважність причин, виключають вину працівника щодо відсутності на роботі.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником. Прикладом таких причин може бути, зокрема, відсутність за станом здоров`я.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України), а отже при звільненні за даною підставою керівником мають бути додержані вимоги статей КЗпП України щодо порядку та правил застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, для прийняття рішення про звільнення працівника із займаної посади за прогул необхідно встановити дві обставини: по-перше - встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге - з`ясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними.

Відповідно до ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Тобто, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч.3 ст.40, ч.3 ст.41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 року №189, тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 31.05.2018 р. та з 01.06.2018 р. перебував на лікарняному, що підтверджується листками тимчасової непрацездатності серії АДЖ № 971602 від 31.05.2018 р. та серії АДЖ № 971801 від 01.06.2018 р. (а.с. 16, 17 Т.1).

Відсутність позивача на роботі 31.05.2018 року в зв`язку із станом здоров`я та обставини видачі листка непрацездатності також підтверджуються листами Управління ВДФСС у Рівненській області №06-01-08-2160 від 09.11.2018 року та №05-15-2281 від 23.11.2018 року, листом в.о. зав. Березівської ЛА ЗПСМ від 04.02.2019 року (а.с. 111, 123, 192 Т.1).

Тобто, відсутність позивача на роботі 31.05.2018 р. була зумовлена поважною причиною - станом здоров`я, що не дає в такій ситуації роботодавцю права на звільнення працівника (позивача) за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (прогул).

Також, заслуговують на увагу висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі не з`ясовували та не встановлювали поважність причин відсутності позивача на роботі, а натомість допустили поспішне в часі складання Актів від 01.06.2018 року та винесення Розпорядження від 01.06.2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Тому, доводи апелянтів про те, що факт прогулу та невиходу позивача на роботу було підтверджено, зокрема, Актом від 01.06.2018 року про відсутність на роботі 31.05.2018 р. без поважних причин, Актом від 01.06.2018 року про відмову підписання акту про відсутність на роботі та Актом від 01.06.2018 року про відмову в наданні письмових пояснень, не спростовують висновків суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача з посади.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №8 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Тобто можливість звернення до лікувальної установи не обмежена часовими рамками, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивач міг фактично звернутись до лікувального закладу після закінчення робочого дня та прогулу.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у зупиненні провадження у даній справі, оскільки на розгляді у Рокитнівському районному суді Рівненської області перебуває справа №571/551/19 за позовом Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області до КНП «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та відкликання листа непрацездатності, в ході якої будуть встановлені обставини щодо правомірності виданих листків тимчасової непрацездатності серії АДЖ № 971602 від 31.05.2018 р. та серії АДЖ № 971801 від 01.06.2018 р., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України є об`єктивна (реальна) неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи. Обставини неможливості розгляду адміністративної справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку індивідуально.

Так, із змісту розглядуваного адміністративного позову та матеріалів справи видно, що предметом спору у цій справі являється правомірність розпорядження сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області №11-к від 01.06.2018 р. про звільнення заступника сільського голови ОСОБА_1 із займаної посади згідно із вимогами п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин.

Водночас, із змісту, долучених до матеріалів справи, позовної заяви про визнання недійсним та відкликання листків непрацездатності, ухвали Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11.05.2019 року про відкриття провадження у справі №571/551/19 видно, що у цій цивільній справі предметом спору є встановлення наявності чи відсутності порушень «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» щодо оформлення спірних листків тимчасової непрацездатності Комунальним некомерційним підприємством «Рокитнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнівської районної ради, а не правомірність їх видачі.

Тому, суд апеляційної погоджується з судом першої інстанції про те, що немає підстав для висновку про об`єктивну неможливості розгляду цієї адміністративної справи до вирішення вказаної цивільної справи.

Крім цього, питання щодо зупинення провадження у цій адміністративній справі №1740/2188/18 на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України до вирішення іншої справи №571/557/19 про визнання недійсним та відкликання листка непрацездатності вирішено ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.10.2019 року із відповідним обґрунтуванням.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст.71 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що оскаржене позивачем у даній адміністративній справі розпорядження сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області про звільнення позивача є протиправним і підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на попередній посаді з 02.06.2018 року.

Також колегія суддів враховує, що згідно ст.235 КЗпПУ, незаконно звільнений позивач підлягає поновленню на службі на попередній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Вказаним Порядком визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

В силу вимог пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом першої інстанції також враховано довідку Березівської сільської ради від 12.12.2018р. №5739 щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 на момент його звільнення (а.с.135 Т.1), вимоги чинного законодавства та вірно визначено середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2018 р. по 03.06.2019 р..

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу негативно позначиться на місцевому бюджеті та виконання соціальних програм.

Так, відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності дій відповідачів висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому права ОСОБА_1 будуть поновлені, а інтереси захищеними, якщо, зокрема стягнути на його користь з виконкому Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2018 року по 03 червня 2019 року в сумі 65325 грн..

Крім цього, з матеріалів справи видно, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався з різних причин, зокрема, у зв`язку з клопотаннями відповідачів.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п.30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaariv. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorijav. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п.1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а саме щодо: поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови Березівської сільської ради з 01 червня 2018 року, стягнення з виконкому Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 01 червня 2018 року, зобов`язання сільського голови Березівської сільської ради внести на розгляд Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області пропозицію про затвердження кандидатури ОСОБА_1 на посаду заступника голови Березівської сільської ради з 01 червня 2018 року та зобов`язання Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області затвердити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Березівської сільської ради з 01 червня 2018 року - позивачем не оскаржено в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року в адміністративній справі №1740/2188/18 за позовом ОСОБА_1 до Сільського голови Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Виконавчого комітету Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області, Березівської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року