Справа № 1.380.2019.003696
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003696
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

в частині позовних вимог

16 жовтня 2019 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидор Н.Т., перевіривши усунення позивачем недоліків позовної заяви в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)" про стягнення середнього заробітку у зв`язку із невиплатою належних сум при звільненні,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)», в якій позивач просить:

- стягнути з Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 09.10.2018 по 24.09.2019 у сумі 82156,25 грн;

- стягнути з Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018 у сумі 12031, 25 грн.

Після відкриття провадження у справі судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 161 КАС України.

Зокрема, всупереч імперативній вимозі ч. 6 ст. 161 КАС України, позивач не подав заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018.

Відтак, на підставі ч. 13 ст. 171 КАС України ухвалою суду від 07.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 у вказаній частині позовних вимог залишено без руху та надано позивачу строк протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали до 16 жовтня 2019 року для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом: подання заяви по поновлення строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018 та докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

09.10.2019 за вх. № 36651 на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2019 надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Пропущення встановленого строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018 позивач пояснює необізнаністю про встановлення чинним законодавством тримісячного строку звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Тому позивач, вважаючи, що для звернення до суду з позовом встановлений шестимісячний строк, який обчислюється з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права, звернувся до адвоката за наданням правничої допомоги та у квітні 2019 року звернувся до відповідача про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки вихідної допомоги у розмірі 25%.

Суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, чинним законодавством встановлено тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 813/1001/17.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як встановлено судом, позивача звільнено зі служби на підставі наказу № 73/ос від 02.10.2018. Одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що підлягає виплаті при звільненні зі служби, виплачена позивачу лише 27.11.2018.

Таким чином, саме з датою остаточного розрахунку суд пов`язує початок перебігу строку на звернення до суду із позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018.

Тому, звернувшись з позовом до суду 19.07.2019, після спливу тримісячного строку з дати фактичного розрахунку (27.11.2018), позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018.

Суд звертає увагу, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Поряд з цим, суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Суд враховує, що обов`язковою умовою поновлення судом строків на звернення до адміністративного суду є існування поважної причини (певних обставин або обставини, за яких своєчасне здійснення процесуальної дії було неможливим або утрудненим) пропуску такого строку, факт якої має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Таким чином, покликання позивача на його юридичну необізнаність як на обставину, що зумовила пропущення встановленого строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018, не може слугувати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Жодних інших підстав, які б давали можливість дійти висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду із зазначеною позовною вимогою позивачем не вказано.

Зважаючи на викладене, суд приходить висновку, що в контексті даної спірної ситуації, обставини, вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, слід визнати неповажними, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 171, 240, 248, 256, 294, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку у зв`язку із невиплатою належних сум при звільненні в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)" про стягнення середнього заробітку у зв`язку із невиплатою належних сум при звільненні в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09.10.2018 по 27.11.2018 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Суддя Сидор Н.Т.