Справа № 200/9052/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 р. Справа№200/9052/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі Кудрявцеві О.Ю.,

за участю:

представника відповідача - Ліцоєвої С.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати йому заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити виниклу заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року в повному обсязі.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за висновком МСЕК від 1 жовтня 1992 року йому встановлена стійка втрата професійної працездатності 10 %, безстроково, у зв`язку із чим з 1992 року він перебуває на обліку в Фонді соціального страхування, зараз проживає у м. Слов`янськ Донецької області, має місце постійної реєстрації у м. Горлівка Донецької області.

З січня 2019 року здійснив всі необхідні дії по переведенню своєї особової справи до відповідача, отримує страхові виплати, які були йому раніше призначені.

Заборгованість по страховим виплатам за період з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року позивач не отримав.

З метою з`ясування причин невиплати заборгованості з пенсії представник позивача - адвокат Луньов В.В. звернувся до відповідача із відповідною заявою, у відповідь на яку 4 липня 2019 року Управління відповіло, що період невиплати позивачу страхових виплат склав з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року.

На переконання ОСОБА_1 не виплата йому страхових виплат за вказаний період є порушенням гарантованого Конституцією України права громадянина на соціальний захист, яке включає, зокрема, і право на матеріальне забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом (а.с. 4-9).

У відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Горлівка Донецької області.

В січні 2019 року позивач перемістився на територію, яка контролюється українською владою, отримав довідку внутрішньо переміщеної особи та звернувся із заявою від 24 січня 2019року до Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, на підставі якої йому були поновлені щомісячні страхові виплати з 1 січня 2019 року відповідно до постанови Фонду від 13 лютого 2019 року № 0536/6871/6871/21; отримує страхові виплати по теперішній час.

Зауважив, що Слов`янське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не припиняло страхові виплати позивачу та виплачує їх по теперішній час.

Позивач в період з червня 2014 року по листопад 2014 року має не отриману заборгованість по страховим виплатам у розмірі 7 043,64 грн, яка відповідно до п. 15 Порядку № 365 обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Позивач в період з грудня 2014 року по грудень 2018 року не виражав свою волю та не переміщався на територію, яка контролюється українською владою, не отримував довідку та не перебував на обліку у будь-якому відділенні Фонду, як внутрішньо переміщена особа, та йому не були постановою Фонду призначені страхові виплати за цей період. За даний період суми страхових витрат тільки обліковуються в Фонді.

Листом Фонду від 4 липня 2019 року позивачеві надано роз`яснення про відсутність нарахувань за даний період відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідач звертає увагу суду на те, що якщо потерпілий або особа, що мала право на страхові виплати не перемістилась на територію підконтрольну українській владі та не набула право на отримання страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа, виплати їй не нараховувались та не виплачувались в Управлінні або відділеннях виконавчої дирекції Фонду, що розташовані на території підконтрольній українській владі, відповідно були відсутні підстави для сплати страхових виплат.

Щодо негайного виконання рішення суду відповідач зазначає, що Фонд є некомерційною самоврядною організацією кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України, звернення стягнення невиплачених страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць є незаконними.

Вимогу позивача про встановлення судового контролю відповідач вважає передчасною, оскільки рішення по даній ще судом не виносилось (а.с. 37-41).

Ухвалою суду від 22 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 1-2).

Ухвалою суду від 7 серпня 2019 року судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 4 вересня 2019 року (а.с. 48-49).

Ухвалою суду від 4 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19 вересня 2019 року. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та визнання явки позивача обов`язковою (а.с. 60-61).

Протокольною ухвалою суду від 19 вересня 2019 року розгляд справи відкладено до 3 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року у зв`язку із відрядженням судді Волгіної Н.П. розгляд справи перенесено з 3 жовтня 2019 року на 30 вересня 2019 року (а.с. 83)

30 вересня 2019 року до судового засідання з`явилась представник відповідача. Проти задоволення позовних вимог позивача заперечила з підстав наведених у відзиві.

Позивач та його представник до судового засідання 30 вересня не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлялись судом належним чином. 30 вересня 2019 року на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд розглянути справу без участі позивача та його представника (а.с. 87).

Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 . Має третю групу інвалідності через здобуте професійне захворювання; є отримувачем страхової виплати відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 24 січня 2019 року (а.с. 10-15, 43, 45, 53, 55).

Відповідач, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (ідентифікаційний ; місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5) зареєстроване як юридична особа 10 травня 2017 року, № запису в ЄДРПУО 1 006426 - що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; є органом державної влади (а.с. 69-78).

Як встановлено судом, на початку проведення антитерористичної операції знаходився на обліку в Горлівському міському відділенні у Микитівському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області і до січня 2019 року до органів Фонду соціального страхування, які розташовані на території України, підконтрольній українській владі не звертався.

24 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження раніше призначених йому Микитівським районним управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щомісячних страхових виплат (а.с. 42).

Своєю постановою від 13 лютого 2019 року № 0536/6871/6871/21 відповідачем вирішено продовжити потерпілому ОСОБА_1 раніше призначеної йому щомісячної грошової суми у зв`язку із частковою чи повною втратою працездатності (а.с. 44).

Як вбачається із довідки Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області суми страхових щомісячних виплат позивачу: за період з червня 2014 року по листопад 2014 року нараховані, але не сплачені (а.с. 45-45 зв. бік).

Відповідно до матеріалів справи позивач має відкритий банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10004/0570 філії Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» (а.с. 54).

У липні 2019 року представник позивача звернувся із запитом до відповідача у відповідь на який, Управління повідомило останнього про те, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, який на теперішній час Кабінетом Міністрів України не визначений (а.с. 16-17).

Будучи не згодним із не нарахуванням та невиплатою йому відповідачем щомісячних страхових виплат за період з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом (а.с. 4-9).

При вирішення спору по суті позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на соціальний захист у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві визначено Законом України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб») внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

При цьому, згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Закон, який би передбачав можливість нездійснення виплати особі заборгованості зі страхових виплат з підстав його проживання на непідконтрольній українській владі території та неприйняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати такої заборгованості, не приймався.

Підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач як підставу невиплати страхових виплат, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти його права на отримання страхових виплат.

Отримання позивачем страхових виплат не може фактично ставитись в залежність від місця проживання особи, наявність чи відсутність довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної, прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованості.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи.

За викладеним у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 78 КАС України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем правомірності не виплати позивачу заборгованості зі страхових виплат за період з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року, у зв`язку із чим вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не виплати позивачу заборгованості зі страхових виплат за період з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2019 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 47 Закону України № 1105-XIV передбачено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Беручи до уваги наведене та безпідставність нездійснення позивачу страхових виплат з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2019, суд дійшов висновку також про необхідність задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість зі страхових виплат за вказаний період.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що ухвалою суду від 22 липня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, беручи до уваги, що позивачем заявлені позовні вимоги немайнового характеру (визнання протиправною бездіяльності), а позовні вимоги зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заборгованість з щомісячних страхових виплат є похідними від вимог про визнання бездіяльності протиправною, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору на користь Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2-3, 6, 9, 19, 72-78, 90, 94, 132, 139, 205, 244-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу заборгованості з щомісячних страхових виплат за період з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) заборгованість по щомісячним страховим виплатам з 1 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року в повному обсязі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - UA6026001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ 22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду прийняте у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 30 вересня 2019 року в присутності представника відповідача.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 10 жовтня 2019 року.

Суддя Н.П. Волгіна