Справа № 240/10805/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Житомир справа № 240/10805/19

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в якому просить:

- визнати бездіяльність Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо відмови у закритті виконавчого провадження №51895762 від 12.08.2016 протиправною;

- зобов`язати Корольовський відділ державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області закрити виконавче провадження №51895762 від 12.08.2016 шляхом винесення відповідної постанови про його закриття.

В обґрунтування позову вказує, що звернулась із заявою до відповідача з проханням скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2016 та закрити виконавче провадження, у зв`язку зі сплатою нею 14.12.2018 суми 5151,00 грн. у добровільному порядку в межах відкритого виконавчого провадження №51895762. Зазначає, що відповідач не погоджується із вказаним та вимагає сплатити додаткову суму у розмірі 5100,00 грн на підставі того, що на виконанні у Корольовському відділі державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває постанова Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 29.06.2016 на суму 10200,00 грн, яка була сплачена лише частково.

Разом з позовною заявою до суду позивачем була подана 02.10.2019 заяву про поновлення строку на оскарження бездіяльності Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження, призначено відкрите судове засідання на 11:05 16 жовтня 2019 року. Зобов`язано Корольовський відділ державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надати до суду у термін до 10 жовтня 2019 року належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження 51895762 та докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 11 жовтня 2019 року.

Копію ухвали відповідач отримав 07.10.2019, а позивач - 09.10.2019, що підтверджується розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

До суду 11.10.2019 на виконання ухвали від 07.10.2019 Корольовським відділом державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надано копії матеріалів виконавчого провадження №51895762.

Згідно відмітки на штампі вхідної кореспонденції суду (вх. №23768/19) 16.10.2019 зареєстроване клопотання відповідача про перенесення судового засідання з підстав неможливості бути присутнім представника органу державної виконавчої служби. До клопотання додані відповіді: №9/3-31/18857 від 26.06.2017 на скаргу ОСОБА_1 від 13.06.2017 "про скасування постанови, про відкриття виконавчого провадження та постанови про звернення стягнення на заробітну плату" та №8.22-29/36/24/2019/12404 від 22.02.2019 про розгляд заяви від 13.02.2019 за Вх.№3953 "про закриття виконавчого провадження №51895762".

Представником відповідача 16.10.2019 подане клопотання, яке зареєстроване судом за вх. №23808/19, згідно тексту якого, відповідач не наполягає щодо розгляду клопотання про перенесення розгляду справи від 11.10.2019 за вих. №8.22-29/14/24/2019/20593 та просить розглядати справу у порядку письмового провадження.

В судовому засіданні 16.10.2019 адвокат позивача подав заяву про уточнення заяви від 02.10.2019. Згідно тексту заяви вбачається, що адвокат позивача просить заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду з позовом, яка міститься на а.с. 21 - вважати такою, що стосується бездіяльності відповідача щодо відмови у закритті виконавчого провадження №51895762 від 12.08.2016. Текст заяви погоджено підписом позивача.

Протокольною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 16.10.2019 вирішено "поновити строк звернення до адміністративного суду з даним позовом".

Позивач, представник позивача та її адвокат в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог та не заперечували про можливість продовження судового розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та адвоката позивача, а також зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, в строки, передбачені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що постановою головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Хітрич Б.М. від 29.06.2016 "По справі про адміністративне правопорушення" №122-ф, позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 гривень (а.с. 30-31). У вказаній постанові зазначено: " Відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення. У разі несплати штрафу у визначений строк постанова надсилається до органу державної виконавчої служби для її виконання у примусовому порядку. "

Не погоджуючись з винесеною постановою позивач звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16.04.2018 у справі №296/5901/16-а, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 - відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови від 29.06.2019.

Державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області була винесена постанова від 12.08.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП №51895762 з примусового виконання постанови №122-ф від 29.06.2016 про стягнення на користь держави адміністративного штрафу в сумі 10200,00 грн (а.с. 33).

Суд звертає увагу на ту обставину, що станом на день розгляду справи постанова від 12.08.2016 про відкриття виконавчого провадження є чинною.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до начальника Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ зі скаргою від 13.06.2017 на постанову про відкриття виконавчого провадження №51895762 на постанову про звернення стягнення на заробітну плату, та незаконні дії головного державного виконавця. (а.с. 39-40)

Під час розгляду справи встановлено, що скарга ОСОБА_1 від 13.06.2017 залишена без задоволення, що підтверджується листом №9/3-31/18857 від 26.06.2017 (а.с. 68).

Судом безспірно встановлено, що 17 грудня 2018 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №122-ф від 29.06.2016, від ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в сумі 5151 грн (5100,00 грн на користь держави та 51,00 грн витрат виконавчого провадження) (а.с. 43, 53)

ОСОБА_1 13 лютого 2019 року звернулась до відповідача із заявою про закриття виконавчого провадження №51895762 так як штраф у сумі 5100 грн, встановлений рішенням Корольовськового районного суду м. Житомира від 16.04.2018 сплачено добровільно (а.с. 44)

Листом №8.22-29/36/24/2019/12404 від 22.02.2019 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відомостей щодо сплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня набрання чинності постанови №122-ф виданої Управлінням ДАБІ у Житомирській області 29.06.2016 до відділу не надходило. Повідомлено, що на виконанні перебуває виконавче провадження №51895762 з виконання постанови №122-ф про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі 10200,00 грн, а на депозитний рахунок від ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в сумі 5151,00 грн (а.с.69)

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративну справу не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 1 Закону України, від 02.06.2016, №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон, в редакції станом на виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 та п. 5, 6 ч. 1. ст. 3 Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Приписами п. ч.1. ст. 26 Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Сторонами не заперечується, що до примусового виконання було надано постанову Управлінням ДАБІ у Житомирській області №122-ф, виданої 29.06.2016.

Постановою старшого державного виконавця Корольовського ВДВС м Житомира Головного ТУЮ від 12.08.2016 відкрито виконавче провадження №51895762 про стягнення на користь держави адміністративного штрафу в сумі 10200,00 грн (а.с. 33).

При розгляді даної справи судом не встановлюється правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51895762 від 12.08.2016, оскільки позовні вимоги позивача зводяться виключно до визнання протиправності дій відповідача щодо відмови у закритті виконавчого провадження та зобовязання винести постанову про його закриття.

Приписами ч.1 ст.39 Закону (у редакції чинній на момент звернення зі скаргою) визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що виконавче провадження №51895762, відкрито про стягнення на користь держави адміністративного штрафу в сумі 10200,00 грн, тоді як ОСОБА_1 , згідно наданих відповідачу та до суду доказів, сплатила штрав у сумі 5100,00 грн.

Отже, боржником не сплачено усієї суми адміністратвиного штрафу в межах виконавчого провадження №51895762.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для закінчення виконавчого провадження. Постанова управління ДАБІ у Житомирській області від 29.06.2016 є виконавчим документом, постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2016 - чинна та позивачем не оскаржується.

Враховуючи фактичні обставини справи, законодавче регулювання даного питання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук