Справа № 824/319/19-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/319/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич Ігор Володимирович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

18 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року (суддя Маренич І.В.) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області, у якому просив визнати дії Управління Держпраці у Чернівецькій області протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, складену заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №339/19/426/НД/АВ/П/ТД/-ФС/095 від 06.03.2019 року про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проведеною відповідачем перевіркою, встановлено порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю в частині допуску до роботи працівника з яким не укладено трудовий договір. На підставі цього винесено постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 125190,00 грн. Викладені в акті перевірки факти позивач вважає такими, що не відповідають дійсним фактичним обставинам, а вищезазначена постанова про накладення штрафу такою, що не ґрунтується на законі.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Управління Держпраці у Чернівецькій області протиправними та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, складену заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Кушнір Г.М. №339/19/426/НД/АВ/П/ТД/-ФС/095 від 06.03.2019 року про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн.

Також стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області в сумі 9600,00 грн. та судові витрати у сумі 1252,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Держпраці у Чернівецькій області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснив допуск особи до роботи без укладення трудового договору та з метою приховання неоформлених трудових відносин.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 08.02.2019 року по 11.02.2019 року посадовими особами Управління Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт № ЧВ-339/19/426//НД/АВ.

Як вбачається із вказаного акту, інспекційним відвідуванням встановлено, що на тваринницькій фермі по АДРЕСА_1 догляд за тваринами одночасно здійснюють ФОП ОСОБА_1 та громадянин ОСОБА_2 без укладення трудового договору. ОСОБА_2 у своєму поясненні від 08.01.2019 р , яке є невід`ємною складовою акту відвідування, вказав, що він є братом ОСОБА_1 та постійно проживає на тваринницькій фермі, оскільки частину ферми було переобладнано в житлову площу. Також зазначив, що ніякої допомоги в здійсненні підприємницької діяльності не надає. Окрім того, зазначив що доглядає за тваринами разом з братом ОСОБА_1 .

Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , 08.02.2019 року допустив до роботи гр. ОСОБА_2 не уклавши з ним трудовий договір та не повідомивши у встановленому порядку органи ДФС про прийом на роботу вказаного працівника, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24, ст. 142, ст. 253 КЗпП України, Постанови КМУ №413.

12.02.2019 року інспектором праці Цурканом С.І. винесено припис №ЧВ-339/19/426/НД/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано позивача усунути порушення вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю до 12.02.2019 року, Постанови КМУ №413 до 21.02.2019 року, ст. 253 Кодексу законів про працю України до 21.02.2019 року та письмово проінформувати про виконання вимог припису Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Постановою від 06.03.2019 року заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч. 3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, на ФОП ОСОБА_3 В накладено штраф у розмірі 125190,00 грн.

Зазначені вище обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів наявність трудових правовідносин між позивачем та фізичною особою, і, відповідно, законність винесення оскаржуваної постанови, що підтверджено доказами, перевіреними в суді. Зокрема суд прийшов до висновку, що відповідачем не зібрано доказів, які б давали можливість об`єктивно встановити факт перебування саме ФОП ОСОБА_1 з гр. ОСОБА_2 в трудових відносинах, та фактичного допуску його до роботи без оформлення трудового договору.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та оскаржуваному рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1. Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 за №438/26883, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі Порядок №295) визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Приписами частини 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 4-5 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V), заходи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводяться у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №877-V підставою для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регламентує особливості процедури здійснення контрольних функцій органами Держпраці, є Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (далі - Порядок №295). Вказаним Порядком не передбачено таких форм здійснення державного контролю як планові та позапланові перевірки, а ч.5 ст.2 Закону 877-V не зобов`язує забезпечувати відповідача дотримання ч.1 ст.6 вказаного Закону, тому доводи позивача щодо відсутності погодження центрального органу виконавчої влади на проведення позапланового заходу державного нагляду є помилковими, оскільки така вимога не поширюється на органи Держпраці.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1,3 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1-2 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, визначальним для вирішення даної справи є встановлення наявності існування трудових відносин між позивачем та гр. ОСОБА_2 , адже за умови відсутності існування таких відносин відсутня й передумова для притягнення позивача до відповідальності згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Водночас позивач заперечує факт наявності перебування у трудових відносинах із гр. ОСОБА_2 , обгрунтовуючи це тим, що останній є його братом і йому на праві власності належать нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Крім того, відповідно до рішення № 07/26 виконавчого комітету Погорілівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 23.08.2018 року ОСОБА_2 надано дозвіл на перепланування нежитлових приміщень під житлові приміщення.

Довідкою № 425 від 15.03.2019 року, виданою виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради, підтверджено що громадянин ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 по даний час, що підтверджується актом підтвердження фактичного місця проживання від 15.03.2019 року (а.с. 30,34).

В ході інспекційного відвідування уповноваженими особами відповідача було виявлено особу ОСОБА_2 , який на думку інспектора і є найманим працівником позивача без оформлення договорів, а саме: ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, жодного доказу, того, що вказана особа працює на ФОП ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги як доказ матеріали, зафіксовані засобами фототехніки в ході інспекційних відвідування, які були додані до суду відповідачем, оскільки у вказаних фотоматеріалах не зафіксовано виявленої особи за виробничим процесом (а.с. 71,72). Окрім того встановлено, що фотофіксація здійснювалась 06.02.2019 р., тобто не в момент здійснення перевірки.

Також судом встановлено, що перевірку уповноваженими особами відповідача було проведено за іншою адресою.

Так, з наказу на проведення інспекційного відвідування від 07.02.2019 року № 73 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 07.02.2019 р. № 04-057 зазначено найменування об`єкта відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ) Заставнівського АДРЕСА_1 . У акті інспекційного відвідування № ЧВ-339/19/426//НД/АВ від 12.02.2019 року та відповідно постанові про накладення штрафу № ЧВ-339/19/426/НД/АВ/П/ТД-ФС/095 від 06.03.2019 року зазначено, що інспекційне відвідування відбулося за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в тваринницькій фермі за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином судом встановлено, що в наказі на проведення інспекційного відвідування та в направленні на проведення інспекційного відвідування вказується інша адреса, ніж в акті інспекційного відвідування та відповідно до постанови про накладення штрафу.

Відтак, в ході проведення перевірки відповідачем не зібрано доказів, які б давали можливість об`єктивно встановити факт перебування саме ФОП ОСОБА_1 з гр. ОСОБА_2 в трудових відносинах, та фактичного допуску його до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, позивач надав суду відповідні докази, які перевірені в суді, і спростовують доводи позивача, що стали підставою для винесення постанови, яка оскаржується.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що під час здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 будь-яких належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів вини позивача у порушенні законодавства про працю, зокрема допущення до роботи ОСОБА_2 без укладання трудового договору, не має.

Таким чином, оскільки висновки щодо порушень фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, суд апеляційної інстанції вважає такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а тому доводи апелянта слід відхилити.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.