Справа № 280/3899/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 жовтня 2019 року Справа № 280/3899/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; )

про визнання протиправними дій та відмови у призначенні та перерахунку пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є правонаступником Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 ;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є правонаступником Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_3 в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є правонаступником Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, призначити та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з дня, що настає за днем смерті померлого годувальника.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона має право на призначення їй пенсії по втраті годувальника на підставі ст. 37 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням спірної пенсії), виходячи з розміру 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді, яке виплачувалось її померлому чоловіку та, на її думку, є різновидом пенсії. Позивач вважає, що відмова пенсійного органу в призначенні їй пенсії по втраті годувальника на вказаних вище умовах є протиправною та порушує її право на соціальний захист. Крім того, вказує, що відповідачем було протиправно відмовлено їй у нарахуванні та виплаті допомоги на поховання чоловіка. З огляду на зазначене, просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 13.08.2019 вказану позовну заяву залишено без руху. 06.09.2019 позивачем через канцелярію суду подано документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку з тим, що суддя Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренко М.С. перебував у щорічній оплачуваній відпустці в період часу з 02.09.2019 по 15.09.2019 включно, розгляд питання про відкриття провадження в адміністративній справі проводився з першого робочого дня, тобто з 16.09.2019.

Ухвалою суду від 16.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/3899/19.

Відповідач позов не визнав, надавши свій письмовий відзив від 04.10.2019 вх. №41351. Зазначає, що щомісячне довічне грошове отримування не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування (за рахунок коштів Державного бюджету), що принципово унеможливлює ототожнення понять «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання». Враховуючи те, що чоловік позивача отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.04.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

з 01.02.2007 по 28.02.2019 ОСОБА_2 отримував довічне грошове утримання судді, призначене йому на підставі норм Закону України від 15.12.1992 №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-XII).

ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер (актовий запис № 122).

З 13.02.2019 ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058-IV й з цього часу вона перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України.

Після смерті чоловіка, довічне грошове утримання якого було основним джерелом існування для позивача, ОСОБА_1 27.02.2019 та 29.03.2019 зверталась до Запорізького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, правонаступником якого наразі є відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо підстави відмови у нарахуванні та виплаті їй допомоги на поховання померлого пенсіонера та про надання роз`яснень щодо відмови у переході з пенсії по втраті годувальника на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Втім, на вказані звернення відповідач відповів відмовами, зокрема:

- за результатом розгляду заяви про виплату допомоги на поховання надав відповідь від 04.03.2019 № 1355/03, в якій повідомив, що відповідно до ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійсненнями судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік. Крім того, рішенням Ради суддів України від 16.09.2016 №62 визначено, що витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів, суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого. Тому, у органу Пенсійного фонду України відсутні підстави виплачувати допомогу на поховання померлого судді у відставці, який перебував на обліку як одержувач довічного грошового утримання;

- за результатом розгляду звернення про роз`яснення щодо відмови у переводі її пенсії з виду на вид надав відповідь від 08.04.2019 № 2069/03 в якій зазначається, що порядок призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника регулюється ст. ст. 24, 36-39 та 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи такі дії та відмову у призначенні та перерахунку пенсії протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративний позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон №1058-IV, який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені ст. 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, внормовані ст. 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, як встановлено судами, чоловік ОСОБА_2 не отримував.

В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком внормовані ст.ст. 25, 27, 28, 40 Закону №1058-IV.

Відповідач не заперечив права позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_2 , на підставі наведених вище правових норм Закону №1058-IV.

Водночас, позивач вважає, що пенсійний орган, визначаючи розмір спірної пенсії, повинен був враховувати розмір щомісячного грошового утримання судді, яке виплачувалось її чоловіку, оскільки така виплата за своєю суттю та в розумінні законодавства є різновидом пенсії.

Однак, такі доводи позивача засновані на неправильному розумінні ст. 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

В свою чергу, за визначенням абз. 22 ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 цього ж Закону визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Своєю чергою, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає ст. 9 Закону №1058-IV, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Суд враховує і те, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ні Законом №2862-XII, на підставі якого ОСОБА_2 призначалось довічне грошове утримання, ні Закон №2453-VI, який був чинним на момент звернення позивача за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Окрім цього, ст. 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також, суд вважає обґрунтованою позицію відповідача щодо того, що довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

З цього приводу суд зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закони №2862-XII, №2453-VI, при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016, рішення від 20.03.2002 у справі №5-рп/2002, від 01.12.2004 у справі №19-рп/2004, від 11.10.2005 у справі №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 у справі №3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Вищенаведена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 11.07.2019 в справі № 667/1568/16 (провадження № К/9901/10532/18).

За наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмову відповідача у призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_3 в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника та зобов`язання відповідача призначити та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з дня, що настає за днем смерті померлого годувальника.

Так, вирішуючи справу в частині відмови в нарахуванні та виплаті допомоги на поховання, суд вказує наступне.

Статтею 53 Закону №1058-IV, визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Згідно ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суд вказує, що право на призначення пенсії за віком за нормами та на умовах Закону №1058-IV ОСОБА_2 реалізовано не було, натомість останній отримував щомісячне довічне грошове утримання, яке передбачено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Фактично, щомісячне довічне грошове утримання не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування, що принципово унеможливлює ототожнення понять «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання суддям».

Тому, враховуючи отримання ОСОБА_2 саме щомісячного довічного грошового утримання, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантії до нього не можуть бути застосовані, а відтак, у позивача відсутнє право на отримання допомоги на поховання визначеної ст. 53 названого Закону.

Водночас, п. 7 ст. 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

Рішенням Ради суддів України № 62 від 16.09.2016, визначено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, який розроблено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та яким визначено механізм компенсації визначених витрат.

Так, відповідно до п. 4, 6 даного Порядку, витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого. Для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі ІІ цього Порядку.

З викладеного вбачається, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом №1058-IV для пенсіонерів.

За таких обставин, невиплата позивачу допомоги на поховання, що передбачена ст. 53 названого Закону не свідчить про порушення відповідачем його прав на соціальні виплати.

Отже, позовні вимоги у відповідній частині задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправними дій та відмови у призначенні та перерахунку пенсії, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.10.2019.

Суддя М.С. Лазаренко