Справа № 500/973/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8701/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року (суддя Подлісна І.М., ухвалене в м. Тернополі, о 10:09, повний текст складено 09.07.2019р.) у справі № 500/973/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості від 28.01.2019 року №UA403000/2019/000202/2.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, що в зв`язку з тим, що позивач не підтвердив задекларовану митну вартість придбаного ним за межами України автомобіля, митний орган розпочав процедуру консультацій з декларантом, а саме надіслав пропозицію про надання додаткових документів, зокрема, які підтверджують числові значення складових митної вартості: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість ввезеного товару та містять реквізити, необхідні для його ідентифікації. Апелянт наголошує, що уповноваженою особою декларанта надіслано митниці листом повідомлення такого змісту «На ваш запит, щодо надання додаткових документів повідомляємо, що інших документів, крім тих, що подані разом з ВМД немає і подано не буде». Відтак апелянт вважає, що ним обґрунтовано визначено митну вартість ввезеного позивачем автомобіля за шостим (резервним) методом. При цьому, на переконання апелянта, при визначенні митної вартості ним правомірно використано інформацію з електронного інформаційного ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet, оскільки його використання рекомендоване Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у поясненнях щодо апеляційної скарги вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

В обґрунтування своїх пояснень вказує, що всупереч наявності повного пакету документів на підтвердження придбання транспортного засобу та його вартості йому було відмовлено у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Також митницею не вказано жодних аргументованих пояснень недостовірності заявленої нею митної вартості транспортного засобу і не зазначено жодного посилання на докази, що свідчили б про її заниження.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2019 року ОСОБА_1 придбав автомобіль марки Меrsеdes-Веnz модель МL 320 СDІ 2006 року виготовлення, модельний рік - 2006; ідентифікаційний № кузова : НОМЕР_1 .

Даний автомобіль позивач придбав за 3650,00 Євро та самостійно здійснив його доставку до України. Наведений факт підтверджується рахунком - фактурою ІМ № 1296 від 10 січня 2019 р.; квитанцією про оплату виданою продавцем ЗАТ «Імпрімо»; свідоцтвом про тимчасову реєстрацію транспортного засобу, згідно якого авто було тимчасово на час транспортування зареєстроване за ОСОБА_1 ; експортним супровідним документом про транспортування авто.

Позивачем був поданий повний пакет документів, який підтверджує усі заявлені числові значення митної декларації, а саме : документ, що підтверджує придбання автомобіля, визначення його вартості та переліку додаткових платежів, а саме - рахунок-фактура (інвойс) з податку на додану вартість №1296 від 10.01.2019 року компанії ЗАТ Імпрімо Ім Нр.1296 від 10.01.2019 року про оплату за автомобіль в розмірі 3650,00 євро з призначенням операції НОМЕР_2. легкового автомобіля марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ МL 320 СDІ, що був у використанні; ідентифікаційний № кузова Vin: НОМЕР_2 ; литовську автоматизовану експертну декларацію ; декларацію про походження товару 16503317/16114698 від 19.12.2017; документ про тимчасову реєстрацію автомобіля за позивачем в Литві № НОМЕР_3 від 11.01.2019.

Як вбачається з оскаржуваного рішенні про коригування митної вартості товару №UA403000/2019/000202/2 у графі № 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації» вказано, що відповідач вартість самого транспортного засобу визначив за резервним методом визначення митної вартості товару передбаченим ст. 64 Митного кодексу України у розмірі 10639,29 євро, виходячи із інформації сайту schwackenet.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, визначену відповідачем митну вартість автомобіля у розмірі 10639,29 євро не підтверджено жодним документом або розрахунком, відтак вона не може вважатись обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам ст.ст. 55, 64 Митного кодексу України.

Згідно з митною декларацією UА403000.2019.140 позивачу було відмовлено у митному оформленні даного автомобіля у зв`язку із неподанням повного пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товару від 28.01.2019 року № UА403000/2019/000202/2. Рішення про відмову у митному оформленні товару оформлено відповідно до картки відмови № НОМЕР_4 /2019/00140.

Водночас, не погоджуючись з рішенням Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару від 28.01.2019 року № UА403000/2019/000202/2. До скарги долучив первинні документи, що підтверджують викладені вище обставини.

Скасовуючи дане рішення митниці, суд першої інстанції виходив з їх протиправності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 254 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно зі ст. ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті,- це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1)заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2)подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3)нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності -інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7)копію митної декларації країни відправлення; 8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм МК України, колегія суддів зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, право на застосування таких повноважень виникає у митного органу лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Тобто описані норми зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Також необхідно зазначити, що, митний орган може витребовувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості у конкретному випадку, а не всі документи, передбачені ст. 53 МК України. При цьому, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що митний орган може прийняти рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом лише за наявності таких умов: подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, передбачених ст. 53 МК України; ненадання декларантом на його вимогу додаткових документів на підтвердження числового значення заявленої митної вартості; виявлення розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що декларант надав повний пакет документів, передбачений ст. 53 МК України, який дає можливість ідентифікувати ввезений автомобіль та підтверджує його митну вартість, визначену за ціною контракту (за першим методом).

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, доводи відповідача про сумніви у достовірності заявленого рівня митної вартості, є безпідставними, оскільки, як вказано вище, позивачем був поданий повний пакет документів, де була зазначена вартість товару, надано рахунок фактуру та докази сплати коштів, а митний орган не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання митного органу на ненадання (декларантом) банківських платіжних документів, оскільки такі документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. Отже, ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 року в справі № 803/1112/17.

Крім того, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на інформацію з ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet, згідно з якою ціна автомобіля із характеристиками, схожими ввезеному позивачем, становить 10639,29 євро, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 року № 689, на який посилається відповідач, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Спільним наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до п. 7.35 якої у разі відсутності цінових даних колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Згідно з пп. 7.53.5 п. 7.53 цієї Методики довідкові дані, які використовуються під час оцінки й отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

У п. 10 Додатку 8 «Перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням» до даної Методики зазначений періодичний довідник «SuperSCHWACKE» - Eurotax, Швейцарія.

Як встановлено судом на замовлення позивача незалежним судовим експертом Мазуром М.С. було проведено дослідження даного автомобіля та складено висновок № 47/19 від 11.02.2019 року. Згідно висновку вартість ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України автомобіля марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ МL 320 СDI 2006 року виготовлення, модельний рік -2006; ідентифікаційний № кузова: НОМЕР_5 становить 143 297,73 грн., що відповідає 4 695,10 Євро. Даний висновок є аргументованим, оскільки містить покликання на середньозважену ціну ідентичних КТЗ, що були в експлуатації, коригування на рік випуску, величину пробігу, калькуляцію вартості відновлювального ремонту, тощо.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 54 МК у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Як правильно встановив суд першої інстанції, зі змісту оскарженого рішення Тернопільської митниці ДФС від 28.01.2019 року № UA403000/2019/000202/2 вбачається, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо надання належної оцінки поданим позивачем документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які б перешкоджали митному оформленню транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості.

Також митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідних митних деклараціях митна вартість транспортного засобу базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і безперешкодно піддається обчисленню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржене рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості від 28.01.2019 року № UA403000/2019/000202/2 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Отже, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 500/973/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 11.10.2019р.