Справа № 520/2347/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 р.Справа № 520/2347/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - Бикової О.Ю., відповідача - Юрчик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 10.06.19 року по справі № 520/2347/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення на загальну суму 77507,40 грн.: від 19.07.2017 №68230-13, від 07.06.2018 №0-2026, від 14.12.2018 №1 за період 2017 рік, від 14.12.2018 №1 за період 2016 рік, від 14.12.2018 №1 за період 2015 рік.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 по справі № 520/2347/19 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення на загальну суму 77507,40 грн.: від 19.07.2017року № 68230-13; від 07.06.2018року №0-2026; від 14.12.2018 року №1 за період 2017 рік; від 14.12.2018 року №1 за період 2016 рік; від 14.12.2018 року №1 за період 2015 рік.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 по справі № 520/2347/19 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, належні ОСОБА_1 будівлі класифіковано виключно як «нежитлові приміщення», без конкретизації їх приналежності до сільськогосподарських будівель. В силу пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України позивачка мала право надати до контролюючого органу оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти оподаткування з метою проведення звірки даних щодо права на користування пільгою зі сплати податку, однак, таким правом не скористалась.

З посиланням на п.266.10 ст.266 ПК України (в редакції згідно із Законом України № 2245-VІІІ від 07.12.2017) стверджує, що податкове повідомлення-рішення про визначення позивачці грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно може бути визначене контролюючим органом в межах 1095-денного строку, визначеного п.102.1 ст.102 ПК України, а відтак, всі оскаржувані податкові повідомлення-рішення виставлені в межах передбаченого законом строку.

Стверджує, що сільськогосподарський товаровиробник у розумінні п.291.4 ст.291 ПК України повинен перебувати на обліку як платник єдиного податку 4 групи, і лише за наявності такого критерію він звільняється від оподаткування на підставі пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. З урахуванням того, що ОСОБА_1 не обліковується як платник єдиного податку 4 групи, пільги зі сплати податку на нерухоме майно, передбачені пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, на неї не поширюються.

Вказує, що ОСОБА_1 як платник податків перебуває на податковому обліку у Салтівському відділенні ГУ ДФС у Харківській області як фізична особа, тому відомості про те, що позивач є сільськогосподарським виробником та здійснює відповідну діяльність, у контролюючого органу відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 по справі № 520/2347/19 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні та в надісланих до суду письмових поясненнях просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що належні позивачці будівлі, щодо яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, використовуються ОСОБА_1 безпосередньо у сільськогосподарській діяльності для зберігання сільськогосподарської техніки та сільськогосподарських культур, а відтак, згідно з п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, ці будівлі мають пільги у справлянні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку із чим нарахування податку є необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що під час розпаювання майна колишніх колгоспів позивачка набула у власність майновий комплекс «критий ток» площею 6907.8 м2 та гараж площею 338.8 м2, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 (відповідно) (а.с.19).

ОСОБА_1 здійснює сільськогосподарську діяльність з метою самозабезпечення продуктами харчування.

Головним управлінням ДФС у Харківській області були винесені податкові повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно :

за 2016 рік від 19.07.2017 № 63230-13 про нарахування податку на об`єкт нерухомого майна - гараж за 2016 рік в розмірі 2334,33 грн.;

за 2017 рік від 07.06.2018 № 0-2026 про нарахування податку на об`єкт нерухомого майна - гараж у сумі 2710,40 грн.;

за 2015 рік від 14.12.2018 № 1 про нарахування податку на об`єкт нерухомого майна - критий ток в розмірі 21034,25 грн. (а.с.33);

за 2016 рік від 14.12.2018 № 1 про нарахування податку на об`єкт нерухомого майна - критий ток в розмірі 23797,37 грн. (а.с.34);

за 2017 рік від 14.12.2018 № 1 про нарахування податку на об`єкт нерухомого майна - критий ток в розмірі 27631,20 грн. (а.с.35).

15.01.2019 та 05.02.2019 ОСОБА_1 подала до ГУ ДФС у Харківській області скарги на зазначені податкові повідомлення-рішення, в яких просила провести звірку даних щодо об`єкту нежитлової нерухомості та права на користування пільгою зі сплати податку щодо використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності майнового комплексу - критого току, частка якого належить на праві власності ОСОБА_1 , а також відкликати податкові повідомлення-рішення від 14.12.2018 № 1 за 2015 рік на суму 21034,25 грн., за 2016 рік на суму 23797,57 грн., за 2017 рік на суму 27631,20 грн. (а.с.69-71).

Листами Салтівського відділення ГУ ДФС у Харківській області від 24.01.2019 № 757/Т/20-40-54-06-17 та від 01.03.2019 № 5433/Т/20-40-54-06-17 у задоволенні скарг відмовлено, 3 податкові повідомлення-рішення від 14.12.2018 № 1 (за 2015, 2016 та 2017 роки) залишено без змін (а.с.86-89, 90-91).

15.01.2019 та 05.02.2019 ОСОБА_1 подала до ГУ ДФС у Харківській області скарги на податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 № 68230-13, в яких просила провести звірку даних щодо об`єкту нежитлової нерухомості та права на користування пільгою зі сплати податку щодо використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності гаражу, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_1 , а також відкликати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 № 68230-13 про визначення грошового зобов`язання по об`єкту нерхомого майна гараж (а.с.82-83).

Листами Салтівського відділення ГУ ДФС у Харківській області від 24.01.2019 № 758/Т/20-40-54-06-17 та від 01.03.2019 № 5433/Т/20-40-54-06-17 у задоволенні скарг відмовлено, податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 № 68230-13 залишено без змін (а.с.73-80).

Не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями від 14.12.2018 № 1 за 2015 рік на суму 21034,25 грн., за 2016 рік на суму 23797,57 грн., за 2017 рік на суму 27631,20 грн., а також від 19.07.2017 №68230-13, від 07.06.2018 №0-2026, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки належні позивачці будівлі використовуються нею безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а відтак, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Крім того, за висновком суду першої інстанції, відповідач не мав правових підстав для визначення позивачці грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно згідно з податковим повідомленням-рішенням від 14.12.2018 № 1 за 2015 рік, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про встановлення цього податку підлягає застосуванню лише з 2016 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням від 14.12.2018 № 1 ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2015 рік на суму 21034,25 грн.

При цьому, вказане грошове зобов`язання визначене позивачці на підставі рішення Піщанської сільської ради від 14.07.2015 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Піщанської сільської ради» (а.с.46-51).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Отже, Законом № 71-VIII запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Саме тому за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Водночас, враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України. Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення від 14.12.2018 № 1 про визначення позивачці грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2015 рік на суму 21034,25 грн., оскільки запроваджені Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов`язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.06.2018 по справі № 814/2040/16, від 04.12.2018 по справі № 649/593/16-а, від 11.12.2018 по справі № 822/2614/16.

Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 14.12.2018 № 1 за 2016 рік на суму 23797,57 грн., № 1 за 2017 рік на суму 27631,20 грн., а також від 19.07.2017 №68230-13, від 07.06.2018 №0-2026, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно з абзацом 2 підпункту ґ) пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп."ж" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень, до змін, внесених законом від 23.11.2018 № 2628-VIII, які набрали чинності з 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Наведеним приписам кореспондують положення п.3.1 рішення Піщанської сільської ради Куп`янського району Харківської області від 14.07.2015 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Піщанської сільської ради» (а.с.47).

Тобто, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Колегія суддів зауважує, що наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності (в тому числі : 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.п будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші), наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарськї силоси та інше.

Відтак, будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до довідки Піщанської сільської ради Куп`янського району Харківської області від 16.10.2019, ОСОБА_1 на території Піщанської сільської ради займається вирощуванням сільськогосподарської продукції.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є кінцевим (бенефіціарним) власником Фермерського господарства «Моя нива», видами діяльності якого за КВЕД є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, а також 46.11 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Згідно з поясненнями представника позивача, наданими в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, вказані вище будівлі критого току та гаражу, належні ОСОБА_1 , фактично використовуються Фермерським господарством «Твоя нива» в ході виробництва сільськогосподарської продукції.

На підтвердження використання будівель у сільськогосподарській діяльності позивачкою надано копії актів огляду майна від 08.01.2019, складених депутатами сільської ради Мартовицькою Л.В. та Бондар І.О. , згідно з якими при обстеженні виявлено, що майновий комплекс "критий ток" за адресою : АДРЕСА_5 та гараж за адресою: АДРЕСА_2 використовуються в сільськогосподарському виробництві для зберігання зернових, технічних культур, сільськогосподарської техніки, посівного матеріалу (а.с.81,85).

Отже, судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка займається переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, тобто є сільськогосподарським товаровиробником, а будівлі критого току та гаражу, належні ОСОБА_1 на праві приватної власності, використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Доводи відповідача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, в якому відсутні дані про використання спірних будівель ОСОБА_1 у сільськогосподарській діяльності, а також про те, що позивачкою не надавались до контролюючого органу правовстановлюючі документи на ці будівлі для з`ясування можливості застосування пільги зі сплати податку на нерухоме майно, не є свідченням правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки дані про ОСОБА_1 як засновника фермерського господарства наявні у відкритому доступі за безкоштовним запитом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, нежитлова будівля, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як «критий ток», у розумінні ДК 018-2000 вважається такою, що призначена для використання у сільськогосподарській діяльності, та звільняється від оподаткування податком на нерухоме майно на підставі пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, навіть за відсутності правовстановлюючих документів або документів.

З приводу тверджень позивача про те, що сільськогосподарський товаровиробник звільняється від сплати податку на нерухоме майно лише в разі, якщо він зареєстрований як платник єдиного податку 4 групи, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Таким чином, визначення сільськогосподарського товаровиробника, яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України.

Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до пп.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

У свою чергу, за визначенням ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

За визначенням ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Враховуючи викладене, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від системи оподаткування сільськогосподарської діяльності, а твердження відповідача про те, що пільга, передбачена пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, застосовується до сільськогосподарських виробників лише в разі їх реєстрації як платників єдиного податку 4 групи відповідно до п.291.4 глави 1 розділу ХІV ПК України, є хибними.

Беручи до уваги, що спірні нежитлові будівлі - гараж та критий ток, розташовані за адресою : АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника - Фермерського господарства «Моя нива» (нерухомість перебуває у користуванні), а позивач є засновником цього підприємства, та основними видами діяльності підприємства по КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, оптова торгівля зерном, колегія суддів дійшла висновку, що нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2018 по справі № 649/593/16-а, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того, надаючи оцінку діям відповідача в частині дотримання строку винесення податкових повідомлень-рішень від 19.07.2017 №68230-13 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за 2016 рік, від 14.12.2018 №1 за період 2017 рік, від 14.12.2018 №1 за період 2016 рік, колегія суддів виходить з настпного.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Колегія суддів зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 14.12.2018 № 1 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання по об`єкту оподаткування «критий тік» за 2016 рік на суму 23797,57 грн., за 2017 рік на суму 27631,20 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 №68230-13 про визначення позивачці грошового зобов`язання по об`єкту оподаткування «гараж» за 2016 рік винесені після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), що свідчить про порушення відповідачем приписів пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.

Посилання відповідача на пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України в обґрунтування правомірності вищезазначених податкових повідомлень-рішень, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

07.12.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII, яким пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3 такого змісту:

"266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

266.10.3. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Таким чином, вказаним Законом № 2245-VIII дозволено контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст.102 ПК України.

Разом з тим, змін до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України щодо строків надіслання податкових повідомлень-рішень цим Законом не внесено.

Положення вказаного Закону набрали чинності з 01.01.2018, тобто, після закінчення податкових періодів, за які визначено грошові зобов`язання (2016-2017 роки).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі.

Так, в цьому рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У даному рішенні також акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом`якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

З огляду на викладене, з системного аналізу приписів ст.58 Конституції України, пп.266.7.2 п.266.7 та пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України, колегія суддів вважає, що норми пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України надають повноваження відповідачу визначати грошове зобов`язання із земельного податку в межах 1095-денного строку, який починає відлік з того звітного періоду, в якому такі повноваження надані (з 2018 звітного року), і не спростовує обов`язку контролюючого органу винести відповідне податкове повідомлення-рішення до 01 липня року, наступного за звітним.

Тобто, вказані норми не підлягають застосуванню до спірних відносин щодо визначення у 2018 році грошового зобов`язання за 2016 рік та не виправдовують тієї обставини, що вказані вище податкові повідомлення-рішення винесені після 01 липня 2018 року, що вказує на порушення відповідачем пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 30.05.2019 дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, разом з цим не послався на норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних відносин, що є підставою для зміни мотувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на викладені вище висновки, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 по справі № 520/2347/19 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/2347/19 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року по справі № 520/2347/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 18.10.2019 року