Справа № 240/11072/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
про залишення позовної заяви без руху
Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Гурін Д.М., розглянувши позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -
16 жовтня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування на користь військової частини НОМЕР_1 8214,95 грн майнової шкоди.
Перевіряючи адміністративний позов на відповідність його вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що він не відповідає вимогам даної норми Кодексу з наступних підстав.
Частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивачем, у порушення вказаних вимог, не додано доказів сплати судового збору. Натомість, разом із позовною заявою представником позивача подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі з посиланням на частину 2 статті 8 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон України №3674-VI) та статтю 133Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України №3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина 2 статті 8 Закону України №3674-VI).
Зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною організацією, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України фінансування видатків Військової частини НОМЕР_1 на її утримання і виконання функцій здійснюється по кодах бюджетної кваліфікації згідно кошторису, який є основним плановим документом установи і який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяги і спрямування коштів відповідно до бюджетних призначень. За таких обставин Військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник бюджетних коштів, проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом. Отже, Військова частина НОМЕР_1 не може сплатити судовий збір за рахунок інших коштів (заробітної плати працівників, грошового забезпечення військовослужбовців).
Крім того, представником позивача зазначено, що суду слід звернути увагу на те, що починаючи з весни 2014 року на території України проводиться антитерористична операція, а тому видатки Міністерства оборони України насамперед спрямовані на виплату грошового забезпечення та задоволення першочергових витрат на посилення обороноздатності нашої держави. У той же час витрати на сплату судового збору фінансуються вкрай неритмічно, і крім того, фінансування судових витрат призводить до додаткових видатків оборонного бюджету України.
Станом на 12 жовтня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 не має можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви, хоча заявка №696 від 10 жовтня 2019 року була направлена до довольчого органу для виділення відповідного фінансування.
Таким чином, Військовій частині НОМЕР_1 необхідний строк для сплати судового збору, зважаючи на той факт, що Військова частина НОМЕР_1 як бюджетна організація, підпорядкована Міністерству оборони України, і як розпорядник бюджетних коштів, проводить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом Міністерства оборони України.
Крім того, посилаючись на 55, 129 Конституції України, статті 6, 7 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач стверджує, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану, що є гарантією дотримання принципу рівності. Зазначає, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 не має можливості сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету, згідно з частиною 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" вважає за можливе відстрочити сплату судового збору. З урахуванням викладеного, просить відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви.
Суд, дослідивши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, дійшов висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України №3674-VI.
Зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчить, що вказана позовна заява належить до об`єктів справляння судового збору відповідно до абзацу першого частини 1 статті 3 Закону України №3674-VI, а особа, яка звернулася з нею до суду, не належить до суб`єктів, яким згідно з нормами статті 5 Закону України №3674-VI встановлені пільги щодо його сплати.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Аналогічні положення містяться і у частині 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, єдиною підставою, з урахуванням якої суд може звільнити сторону від сплати судового збору або відстрочити сплату судового збору, є її майновий стан. Жодної іншої підстави для винесення судом ухвали про звільнення чи відстрочення стороні від сплати судового збору ні Закон України №3674-VI ні Кодекс адміністративного судочинства України не передбачають.
Як на підставу для звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на відсутність коштів, призначених на цю мету.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи.
При цьому, якщо ці бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.
Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, однак спірні правовідносини виникли в результаті реалізації владних управлінських функцій (здійснення контролю за ефективністю використання закріпленого за неї державного майна, витрачання державних коштів, контролю за виконанням договірних зобов`язань).
Наведене зумовлює висновок про відсутність, передбачених статті 8 Закону України №3674-VI та статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для відстрочення чи звільнення позивача від сплати судового збору.
З приводу доводів позивача щодо обмеження його доступу до суду, то як зазначив, Європейський суд з прав людини у справах Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також, слід відмітити, що на переконання суду, обмежене фінансування бюджетної установи, яка діє як суб`єкт владних повноважень, не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.
З огляду на викладене, суд не приймає доводи позивача про обмеження його права на доступ до суду, внаслідок недостатнього бюджетного фінансування.
Пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону України №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн.
Відповідно до частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
За таких обставин позовна заява підлягає залишенню без руху для усунення зазначених недоліків шляхом надання до суду належних доказів сплати судового збору у сумі 1921,00 грн.
На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Відмовити Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 - залишити без руху.
Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.
У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Д.М. Гурін