Справа № 805/5036/15-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року справа №805/5036/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року (головуючий суддя І інстанції - Дмитрієв В.С.), складене у повному обсязі 23 лютого 2016 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 805/5036/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, середньомісячної заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з урахуванням уточнень) про:

- визнання часу вимушеного прогулу затримку виконання рішення у справі №808/6793/14 в період з 05.06.2015 року по 06.11.2015 року.

- стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботу в розмірі 24731, 92 грн.;

- стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 54590,47 грн.;

- стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12946,35 грн.;

- стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час затримки всіх виплат при звільненні у розмірі 4962,77 грн.;

- визнання днем звільнення день здійснення відповідачем виплати належних сум;

- зобов`язання ГУ МВС України в Донецькій області встановити вислугу років з урахуванням дня здійснення виплат всіх належних сум (а.с. 3-7, 26-30).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року задоволено частково. Зобов`язано Слов`янський міський відділ (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У задоволенні решти вимог - відмовлено (а.с. 99-101).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року скасовано. Прийнято нову постанову. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області:

- за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення за період з 05 червня 2015 року по 03 листопада 2015 року у розмірі 14 239,10 грн.;

- компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 3 764,71 грн.;

- одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4 779,97 грн.;

- компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07 листопада 2015 року по 06 грудня 2015 року у розмірі 4 881,30 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 164-169).

Постановою Верховного Суду від 23 липня 2019 року касаційну скаргу Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року - скасовано в частині стягнення з Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 3882,62 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 40779,97 грн., компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07 листопада 2015 року по 06 грудня 2015 року у розмірі 4881,30 грн. та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року залишено без змін (а.с. 224-234)

Верховний Суд при прийнятті рішення виходив з того, що розрахунок компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07.11.2015 по 06.12.2017 в частині належних до виплати сум потрібно вираховувати відповідно приписів останнього абзацу п. 4 Порядку №100 та вказав на правильність доводів касаційної скарги щодо здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги виходячи із суми 1255,50 грн., яка складається з: посадового окладу позивача - 800грн., окладу за спеціальним званням (130,00 грн.) та доплати за вислугу років (325,50 грн.).

Ухвалами Першого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року та призначено її до розгляду (а.с. 242-244).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

03 жовтня 2019 року та 16 жовтня 2019 року від представників першого та другого відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, виходить з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 відповідно наказу від 30 серпня 1994 року, № 283 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.

29 липня 2014 року МВС України прийнятий наказ № 805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС в Донецькій області та Луганських областях». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу від 12.08.2014 № 1535 о/с МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду 04.06.2015 у справі №808/6793/14, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 залишена без змін, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 , визнаний протиправним та скасований наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов`янського міського відділу; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов`янського міського відділу з 12 серпня 2014 року; стягнуто зі Слов`янського міського відділу на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 по 04.06.2015 у розмірі 47511,32 грн. В частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення 4962,77 грн., постанова підлягала негайному виконанню.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 331 о/с від 03.11.2015 підполковника міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов`янського міського відділу з 12 серпня 2014 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено із займаної посади за п. 64 «г» Положення (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

При розгляді даної справи, суд апеляційної інстанції переглядає постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року в межах розрахунку компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07 листопада 2015 року по 06 грудня 2015 року, відповідно до скасованої частини Постановою Верховного Суду від 23 липня 2019 року.

Відповідно до п. 3 Наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 4 Порядку № 100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Верховний Суд при прийнятті рішення виходив з того, що розрахунок компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07.11.2015 по 06.12.2017 в частині належних до виплати сум потрібно вираховувати відповідно приписів останнього абзацу п. 4 Порядку №100 та вказав на правильність доводів касаційної скарги щодо здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги виходячи із суми 1255,50 грн., яка складається з: посадового окладу позивача - 800грн., окладу за спеціальним званням (130,00 грн.) та доплати за вислугу років (325,50 грн.).

Відтак, суд апеляційної інстанції для розрахунку спірних виплат виходить із суми 1 255,50 грн., яка складається з: посадового окладу позивача - 800грн., окладу за спеціальним званням (130,00 грн.) та доплати за вислугу років (325,50 грн.) станом на момент остаточного звільнення, а саме на листопад 2015 року.

Середньоденне грошове забезпечення позивача на момент звільнення з органів внутрішніх справ (листопад 2015) за один день склало 41,85 грн.: 1 255,50 грн. : 30 (кількість календарних днів у листопаді 2015 року).

Щодо вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно абз. 2 п. 56 цього Положення особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Пунктом 51. Положення 114 встановлено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за 2015 рік відпустку не використав.

Відповідно ч.4. ст.49 Положення № 114 при наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

В рамках даної справи вірним є зарахування до повних місяців служби час вимушеного прогулу з 01.01.2015 до 04.06.2015, час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення починаючи з 05.06.2015 до 02.11.2015, оскільки цей час позивач фактично не працював з вини відповідача, також зараховуються до періоду служби робочі дні після поновлення його на роботі - з 03 по 06.11.2015, тобто 10 місяців.

Таким чином кількість днів відпустки становить: 45/12*10 = 37,5 = 38 днів.

При таких обставинах Слов`янський міський відділ неправильно розрахував кількість відпустки для виплати компенсації у кількості 37 днів.

Розраховуючи суму компенсації за невикористану відпустку суд виходить з положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме п.7 який передбачає, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Тобто, сума компенсації за невикористану відпустку становить 38 * 41,85 грн. = 1 590,30 грн.

Відповідно довідці від 09 лютого 2016 № 1388/303/062016 (а.с. 71), позивачу сплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 1548,45грн.

Виходячи з наведеного, компенсація за невикористану позивачем відпустку за 2015 рік становить 41,85 грн. (1 590,30-1548,45).

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до абз.3 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому згідно абз. 8 цього ж пункту строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно Наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 7 грудня 2015 року № 7 о/с, яким внесені зміни до наказу № 354 о/с від 6 листопада 2015 року, позивачу розрахована вислуга років у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги у кількості 22 років 05 місяців 16 днів (а.с. 80).

Відповідно до п.п. «є» та «л» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, розмір грошової одноразової грошової допомоги, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення за скороченням штатів відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, складає: 1 255,50 грн. (розмір грошового забезпечення на час звільнення за останні два місяца 2015 року) /50% х 22 років( повні роки служби) = 13 810,50 грн., яка в повному розмірі сплачено позивачу за відрахуванням податків та зборів 11 квітня 2016 року, що вбачається з довідки від 12.04.2016 № 4477л/к/303/022016( а.с.132), що не спростовано позивачем.

Зазначено розрахунку дотримується Верховний Суд в постанові від 16 травня 2019 року у справі № 805/1354/16-а.

Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає, що норми КЗпП України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», а також Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» та Інструкцією Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 114.

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року № 13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

При цьому, непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; при цьому основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 3 Наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відтак, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У судовому засіданні встановлено, що при звільненні з позивачем несвоєчасно та не повному обсязі був проведений розрахунок. Позивач просив стягнути середній заробіток по 06 грудня 2015 року.

Період затримки виплати грошового забезпечення необхідно розраховувати в календарних днях з дня наступного після звільнення до 06 грудня 2015 року як зазначив позивач. Цей період становить 30 календарних днів.

За таких обставин сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні, яку необхідно сплатити позивачу становить 1 255,50 грн. (41,85*30).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відтак, з урахуванням висновків Верховного Суду при вирішенні даної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції в частині належних позивачу сум компенсації за невикористану відпустку (41,85 грн.), одноразової грошової допомоги при звільненні (не виплачується у зв`язку з повним розрахунком), компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07.11.2015 по 06.12.2015 року розмірі 1 255,50 грн.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % сплаченого грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та прийняти нове рішення у цій частині про відмовлення у задоволенні цих позовних вимог.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік; компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07 листопада 2015 року по 06 грудня 2015 року та в цій частині позовних вимог прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути зі Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 :

- компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 41,85 грн.;

- компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07 листопада 2015 року по 06 грудня 2015 року у розмірі 1 255,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць

А.В. Гайдар