Справа № 826/521/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/521/16

адміністративне провадження №К/9901/7927/18, К/9901/7925/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Саприкіної І.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна газова кампанія» до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна газова кампанія» та Державної служби геології та надр України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у складі колегії суддів: Келеберди В.І., Качура І.А., Данилишин В.М. від 09 березня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Мельничука В.П., Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е. від 19 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна газова компанія» (далі - ТОВ «Міжрегіональна газова компанія», позивач) звернулось до суду з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра України, відповідач), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Держгеонадра України, яка полягає у ненаданні протягом тридцяти календарних днів з дати отримання заяви позивача від 23 листопада 2015 року № 87-11/2015 про внесення змін у Спеціальний дозвіл на користування надрами № 4073 від 12 грудня 2011 року спеціального дозволу на користування надрами на новому бланку з урахуванням відповідних змін або відмови в надання спеціального дозволу;

- зобов`язати Держгеонадра України надати спеціальний дозвіл на користування надрами в межах Нижньотрищівської площі на новому бланку з урахуванням змін, про які йдеться у заяві від 23 листопада 2015 року № 87-11/2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що товариством подано всі документи, визначені пунктом 17 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 (далі - Порядок № 615), проте відповідачем в порушення норм пункту 18 згадуваного Порядку не прийнято жодного передбаченого законодавством рішення за результатом розгляду наданих позивачем документів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача листом від 12 січня 2016 року № 234/13/12-16 повідомлено про вирішення питання щодо внесення змін до Спеціального дозволу на найближчому засіданні Робочої групи Державної служби геології та надр України, тобто вчинено дії щодо вирішення заяви позивача, а тому не вбачається протиправної бездіяльності відповідача щодо вирішення вказаної заяви.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року скасовано у частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання бездіяльності відповідача протиправною та ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» до Державної служби геології та надр України в частині про визнання бездіяльності протиправною задоволено в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишено без змін.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки у встановлені Порядком № 615 строки рішення по заяві ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» відповідачем прийнято не було, є підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Держгеонадра України.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги стосовно зобов`язання відповідача видати Спеціальний дозвіл з відповідними змінами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що повноваження Державної служби геології та надр України щодо переоформлення спеціального дозволу є дискреційними повноваженнями, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Держгеонадра України звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позовних вимог та залишити у силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційні скарги подано 09 та 13 червня 2016 року.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 10 та 15 червня 2016 року відкрито касаційні провадження в адміністративній справі № 826/521/16, витребувано матеріали справи та запропоновано учасникам справи подати заперечення на касаційні скарги.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Саприкіну І.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року прийнято до свого провадження касаційні скарги ТОВ «Міжрегіональна газова кампанія» та Держгеонадра України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року в адміністративній справі № 826/521/16 суддею-доповідачем Берназюком Я.О.

Разом із запереченням на касаційну скаргу Держгеонадра України представником ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю представника товариства, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна газова компанія» є власником спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами № 4073 від 21 грудня 2011 року щодо геологічного вивчення, дослідно-промислової розробки з подальшим видобуванням нафти, газу Нижньотрищівської площі (Харківської області) терміном дії - 20 років.

23 листопада 2015 року позивач звернувся до Держгеонадра України із заявою № 87-11/2015 про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами (у зв`язку із зменшенням площі ділянки надр).

До заяви про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами було додано наступні матеріали: копію виписки з ЄДРПОУ, копію Спеціального дозволу на користування надрами № 4073 від 21 грудня 2011 року; інформацію про виконання особливих умов спеціального дозволу; пояснювальну записку з обґрунтуванням внесення змін до Спеціального дозволу; ситуаційний план Нижньотрищівської площі; каталог координат Нижньотрищівської площі.

Листом від 12 січня 2016 року № 234/13/12-16 Держгеонадра України повідомило позивача, що заява про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами буде розглянута на найближчому засіданні Робочої групи Державної служби геології та надр України.

Разом з тим, конкретного рішення за результатом розгляду заяви позивача та доданих до неї документів Держгеонадра України не прийнято.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі Держгеонадра України вказує на те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про визнання бездіяльності відповідача протиправною, не надав належної правової оцінки тому, що внесення змін до угоди про надрокористування не потребує внесення змін до спеціального дозволу.

Також скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому, що розгляд заяви ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» будо включено до порядку денного Робочої групи Держгеонадра України, про що позивача було повідомлено, відтак, вважає, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача.

У касаційній скарзі ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» зазначає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Держгеонадра України видати спеціальний дозвіл з урахуванням внесених змін, не надав належної правової оцінки тому, що позивачем у судовому засіданні було доведено відсутність підстав для відмови у видачі спеціального дозволу на новому бланку з урахуванням змін, відтак, вважає, що ефективним способом захисту буде зобов`язання відповідача видати відповідний дозвіл.

Від ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» надійшло заперечення на касаційну скаргу Держгеонадра України, в якому зазначається, що суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач, не прийнявши рішення по суті поданої заяви та документів у встановлені законодавством строки, допустив протиправну бездіяльність; просить залишити рішення апеляційного суду у відповідній частині без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Держгеонадра України подано заперечення на касаційну скаргу ТОВ «Міжрегіональна газова компанія», в якому зазначається, що апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про дискреційність повноважень відповідача у частині прийняття рішення про видачу або відмову у видачі спеціального дозволу та правильно відмовив у задоволенні адміністративного позову у цій частині; просить залишити без змін рішення апеляційного суду у відповідній частині, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, якою частково скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року, відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження Держгеонадра України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Кодексом України про надра (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 16 Кодексу України про надра переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Згідно з положеннями пункту 17 Порядку № 615 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внесення змін до дозволу здійснюється на підставі заяви та поданих надрокористувачем документів у разі, зокрема, зменшення площі ділянки надр за ініціативою надрокористувача або відповідних контролюючих органів.

Для внесення змін до дозволу заявник подає заяву, в якій зазначаються номер та дата дозволу, разом з: копією паспорта та реєстраційним номером облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (фізичні особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті, подають лише копію паспорта із серією, номером та відміткою); інформацією (у формі довідки, яка складається надрокористувачем, засвідчується його підписом та скріплюється печаткою) про виконання особливих умов дозволу, до якого планується внести зміни, та програми робіт, виконання якої передбачено угодою про умови користування надрами; пояснювальною запискою, яка складається надрокористувачем, засвідчується його підписом, скріплюється печаткою та містить обґрунтування необхідності внесення змін до дозволу.

До перелічених документів заявник додає: оригінал або засвідчену копію передавального акта або розподільчого балансу, складеного відповідно до вимог законодавства, або нотаріально засвідчену копію цивільно-правового договору, який підтверджує факт передачі майна, необхідного для користування надрами, та засвідчені копії установчих документів - у випадках, передбачених підпунктами 1 і 5 цього пункту; лист-згоду від надрокористувача на внесення змін до дозволу - у випадку, передбаченому підпунктом 5 цього пункту.

Внесення змін до угоди про умови користування надрами здійснюється органом з питань надання дозволу без внесення змін до дозволу за наявності інформації органів державного геологічного контролю про відсутність порушень надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр.

Пунктом 18 Порядку № 615, орган з питань надання дозволу надає протягом 30 календарних днів з дати надходження заяви про переоформлення дозволу (внесення змін до нього) та документів, що додаються до неї, заявникові дозвіл на новому бланку з урахуванням відповідних змін або вмотивовану відмову. Переоформлення дозволу або внесення змін до нього здійснюється без зміни номера, дати реєстрації, строку його дії та умов користування надрами і є обов`язковою підставою для внесення змін до угоди про умови користування надрами. У разі зміни особливих умов, визначених у дозволі, до нього вносяться зміни з урахуванням змін умов користування надрами. Під час отримання переоформленого дозволу або дозволу із внесеними до нього змінами надрокористувач повертає органу з питань надання дозволу оригінал виданого раніше дозволу.

Згідно з положеннями пункту 19 Порядку № 615 підставами для прийняття рішення про відмову в наданні, продовженні строку дії, переоформленні дозволу або внесення змін до нього є: подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідність документів, поданих заявником, вимогам законодавства.

Пунктом 25 Порядку № 615 визначено, що прийняття відповідного рішення (про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін) Держгеонадра України видає наказ.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що Держгеонадра України як орган держави, до відання якого віднесено вирішення питань стосовно видачі спеціальних дозволів на користування надрами, а також їх переоформлення, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну їх дії, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії в разі зупинення, при здійсненні своїх повноважень зобов`язана діяти у той спосіб, який передбачено положеннями законодавства. Зокрема, у разі відмови у внесенні змін до спеціального дозволу Держгеонадра України повинно прийняти відповідне рішення, яке оформлюється наказом, у строки, визначені пунктом 19 Порядку № 615.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 804/6947/15, від 21 березня 2019 року у справі № 817/498/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 826/15869/17.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, позивачем звернувся із заявою про внесення змін до спеціального дозволу 23 листопада 2015 року; до заяви про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами було додано наступні матеріали: копію виписки з ЄДРПОУ, копію Спеціального дозволу на користування надрами № 4073 від 21 грудня 2011 року; інформацію про виконання особливих умов спеціального дозволу; пояснювальну записку з обґрунтуванням внесення змін до Спеціального дозволу; ситуаційний план Нижньотрищівської площі; каталог координат Нижньотрищівської площі.

Відтак, рішення за результатом розгляду поданої ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» заяви та долучених до неї документів, Держгеонадра України мало прийняти до 23 грудня 2015 року.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що відповідач за результатами розгляду заяви позивача не приймав відповідного рішення у вигляді наказу про внесення змін до спеціального дозволу або мотивовану відмову у задоволенні заяви, у зв`язку із чим Держгеонадра України порушено встановлену процедуру розгляду заяви.

При цьому посилання Держгеонадра Україні у касаційній скарзі на те, що листом від 12 січня 2016 року № 234/13/12-16 ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» повідомлено про те, що його заява про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами буде розглянута на найближчому засіданні Робочої групи Державної служби геології та надр України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до наказу Державної служби геології та надр України від 12 травня 2015 року № 109, яким утворено Робочу групу Державної служби геології та надр України та затверджено Порядок взаємодії структурних підрозділів Держгеонадр України, формою роботи Робочої групи є засідання, які проводяться по мірі необхідності. Тобто у силу вимог, визначених пунктом 19 Порядку № 615, засідання Робочої групи Держгеонадра України мало бути проведено до 23 грудня 2015 року.

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності Держгеонадра України, яка полягає у ненаданні протягом тридцяти календарних днів з дати отримання заяви позивача від 23 листопада 2015 року № 87-11/2015 про внесення змін у Спеціальний дозвіл на користування надрами № 4073 від 12 грудня 2011 року спеціального дозволу на користування надрами на новому бланку з урахуванням відповідних змін або відмови в надання спеціального дозволу.

Стосовно доводів скаржника - ТОВ «Міжрегіональна газова компанія» про те, що ефективним способом захисту прав позивача за даних обставин є зобов`язання надати спеціальний дозвіл на користування надрами в межах Нижньотрищівської площі на новому бланку, з урахуванням змін, про які йдеться у заяві від 23 листопада 2015 року № 87-11/2015, колегія суддів зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17.

Таким чином, повноваження Державної служби геології та надр України, у контексті позовних вимог щодо переоформлення спеціального дозволу, є дискреційними, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функції, оскільки Кодекс України про надра та Порядок № 615 передбачають можливість прийняття альтернативних рішень за результатом розгляду заяви про внесення змін до спеціального дозволу та долучених до неї документів, зокрема, рішення про видачу спеціального дозволу на новому бланку або мотивовану відмову у внесення змін до спеціального дозволу, кожне з яких може бути правомірним в залежності від встановлених у результаті розгляду заяви та долучених документів обставин.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позовна вимога у частині зобов`язання відповідача видати спеціальний дозвіл на новому бланку з урахуванням змін, викладених у заяві, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland),заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної та у відповідній частині суду першої інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, яким частково скасовано постанову суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна газова кампанія» та Державної служби геології та надр України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2016 року, якою частково скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2016 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

І.В. Саприкіна