Справа № 212/6411/19
Суддя: Чайкін І. Б.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/6411/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Чайкіна І.Б., за участю секретаря судового засідання Гавеля Ю.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 3 роти 3 в ППП у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, сержанта поліції Гаврилюка Олександра Юрійовича, третя особа на стороні відповідача Департамент патрульної поліції про скасування постанови серії НК № 386301 від 17 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського 3 роти 3 в ППП у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, сержанта поліції Гаврилюка Олександра Юрійовича про скасування постанови серії НК № 386301 від 17 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 17 липня 2019 року поліцейським 3 роти 3 в ППП у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Гаврилюком О.Ю. його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 11.06.2019 року о 14.22 год. керував транспортним засобом «Lincoln MKX», держ.номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 , по пр. Миру в м. Кривий Ріг, був зупинений відповідачем та йому було повідомлено , що транспортний засіб рухався із швидкістю 73 км/год. та порушено встановлені вимоги обмежень швидкості руху в населеному пункті. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки швидкість вимірювалась у ручному режимі, що є неналежним доказом. На підставі викладеного, позивач просить скасувати зазначену постанову про накладення адміністративного стягнення.

Позивач та представник позивача до судового засіданні не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити, зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною та такою, що винесена із дотриманням вимог законодавства. Вказав, що порушення водієм ОСОБА_1 11.06.2019 року о 14.22 годині Правил дорожнього руху було виявлено за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000715), даний факт підтверджувався фото на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що відеоматеріали відзняті 11.06.2019 року за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000715) та відсутністю можливості довготривалого зберігання вказаних файлів відеоматеріали не збереглися, оскільки з часу винесення постанови та до часу коли відповідач дізнався про оскарження постанови минуло більше 30 днів. Вказав, що розгляд справи проводився в присутності ОСОБА_1 та за клопотанням останнього розгляд справи неодноразово переносився. Під час розгляду справи було досліджено всі докази, взяті до уваги пояснення та доводи позивача, та після з`ясування усіх фактичних даних було встановлено наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Також вказав, що ОСОБА_1 , під час розгляду справи були роз`яснені його права передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, та роз`яснено право, порядок та строки оскарження постанови. Зазначив, що прилад TruCam LTI є засобом вимірювальної техніки та використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», прилад має додаткову функцію фото, відео, але не є автоматичним засобом фото, кінозйомки, прилад працює не в автоматичному режимі. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції пройшли повірку. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13725, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21.12.2018 та чинного до 21.12.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000715, є придатним до застосування. Також вказав, що позивачем в адміністративному позові не надано доказів та не спростовано факту перевищення дозволеної швидкості руху транспортного засобу більш ніж на 50км/год. Також одночасно з поданням відзиву відповідачем подано клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, в якому відповідач посилається на те, що позивач ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови 17.07.2019 року , останнім днем подання позовної заяви є 27.07.2019 року, адміністративний позов поданий позивачем до суду 31.07.2019 року.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Учасники повідомлені про розгляд справи у порядку спрощеного судового провадження. Заперечень чи клопотань про участь у судовому засіданні не надходило. Тому суд, відповідно проводить розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії НК №386301 від 17.07.2019 року позивач о 14:22 11.06.2019 року в м. Кривий Ріг на пр. Миру , керуючи транспортним засобом «Lincoln MKX , держ.номер знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 73 км/год, чим перевищив встановлені вимоги обмежень швидкості руху в населеному пункті , чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. На підставі вказаної постанови на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, згідно з п. 9 ст. 31 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Однак, відповідачем не виконано обов`язку щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суду надано не було.

Таким чином, відеозапис події, фотокартки, що підтверджують вчинене позивачем порушення, відібрані пояснення у позивача, показання свідків та інші допустимі докази в матеріалах справи відсутні, що свідчить про не доведення факту порушення позивачем п. 14.6 (в) ПДР.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що належних доказів, поданих відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, позивач посилається на те, що в його діях, відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб`єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв, правил дорожнього руху не порушував.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Статтею 35 Закону встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби в разі, якщо водій порушив ПДР.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Всупереч вимогам ст. 77 КАС України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах справи відсутні посилання на відсутність технічної можливості зберігання файлів знятих за допомогою приладу TRUCAM не може бути підставою для відмови в позові. Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові та не підтверджується жодними іншими доказами.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду позиція відповідача у даній справі не є доведеною, оскільки не підтверджена належними та допустимим доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення, яке інспектор поліції вважав встановленим у постанові.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 р. по справі №338/1/17.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду, то воно не знайшло свого підтвердження оскільки з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся 27.07.2019 року (згідно штампу на поштовому конверті), тобто звернення з урахуванням строку адміністративного оскарження.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова серії НК № 386301 від 17 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч. 2 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись статтями , 3, 4, 9 , 72, 78, 241-246, 255, 286, 293, 295-297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського 3 роти 3 в ППП у м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, сержанта поліції Гаврилюка Олександра Юрійовича, третя особа на стороні відповідача Департамент патрульної поліції про скасування постанови серії НК № 386301 від 17 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії НК № 386301 від 17 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. та закрити провадження по справі.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. Б. Чайкін