Справа № 320/2532/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2019 року справа № 320/2532/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області, у якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області №345-21-VII від 17.04.2019;

- зобов`язати Медвинську сільську раду Богуславського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2019 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної територіальної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області орієнтовною площею 2,00 га.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив про те, що 22.03.2019 він звернувся до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області з клопотанням про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га в межах Медвинської об`єднаної територіальної громади.

За результатом розгляду заяви Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області було прийнято спірне рішення від 17.04.2019 №345-21-VII, яким позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної територіальної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області, орієнтовною площею 0,1000 га.

Позивач вважає, що спірне рішення прийнято необґрунтовано та протиправно, оскільки Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області всупереч наданим їй повноважень зменшила розмір земельної ділянки, дозвіл на відведення якої просив надати позивач, у той час як такий розмір не перевищує встановлену статтею 121 Земельного кодексу України норму безоплатної передачі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, однак направив до суду витребувані докази та подав заяву про здійснення розгляду справи у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Враховуючи, що дана справа не підпадає під випадок, передбачений частиною четвертою статті 257 КАС України, вона підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а відповідачем у заяві не вказані обставини, які б дозволили суду дійти іншого висновку, справа підлягає розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданий Деснянським РУГУ МВС України у місті Києві 12.05.2006 (а.с.29).

Як вбачається з довідки від 08.07.2016 №725, виданої Військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 , позивач у період з 23.01.2016 по 30.06.2016 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області (а.с.31).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 07.09.2016, виданого Деснянським РВК м. Києві, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій (а.с.27).

22.03.2019 позивач звернувся до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області з клопотанням про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована в межах Медвинської територіальної громади (а.с.28).

До вказаного клопотання позивачем було додано такі документи:

- копія паспорта громадянина України (а.с.29);

- копія картки фізичної особи платника податків (а.с.30);

- копія довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 08.07.2016 №725 (а.с.31);

- викопіювання із зазначенням місцезнаходження бажаної земельної ділянки (а.с.32).

За результатами розгляду вказаного клопотання Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області 21 сесії VII скликання було прийнято рішення «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» від 17.04.2019 №345-21-VII, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області гр. ОСОБА_1 , орієнтовною площею 0,1000 га (а.с.34).

Копія вказаного рішення була направлена Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області позивачу листом від 19.04.2019 №02-42/442 (а.с.33).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 1 пункту 14 частини першої статті 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) та особам, прирівняним до них надаються такі пільги, зокрема, першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини другої статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з частиною третьою статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», якою передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положеннями пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон України №280/97) визначено, що питання регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону №280/97рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією. Відтак, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у клопотанні про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства від 22.03.2019 зазначив орієнтовну площу земельної ділянки 2,000 га, що відповідає положенням статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» та статті 121 Земельного кодексу України.

Натомість, спірним рішенням Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області надала позивачеві дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області орієнтовною площею 0,1000 га.
Отже, відповідач, приймаючи спірне рішення, самостійно зменшив розмір земельної ділянки, яку позивач мав намір набути у власність на безоплатній основі, з 2,000 га до 0,1000 га.

При цьому, у спірному рішенні не зазначені підстави, які зумовили його прийняття, і яким, по суті, відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства саме в розмірі 2,00 га.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду відзив на позовну заяву з поясненнями щодо підстав зменшення розміру земельної ділянки, яку позивач мав намір отримати у власність.

Відповідачем лише додано до матеріалів справи докази, з яких вбачається, що рішенням Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області І сесії VII скликання «Про постійні комісії Медвинської сільської ради» №5-01-VII, встановлено визначити перелік постійних комісій Медвинської сільської ради, зокрема, постійну комісію з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою.

Відповідно до наданого відповідачем протоколу громадських слухань щодо розподілу земельних ділянок, які були передані в комунальну власність Медвинській ОТГ із державної власності, від 06.04.2019було прийнято рішення надавати дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою для ведення особистого селянського господарства учасникам ООС та АТО з інших регіонів України площею 0,1000 га.

У цьому ж протоколі зазначено, що за результатом громадських слухань було прийнято рішення надавати дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою для ведення особистого селянського господарства учасникам ООС та АТО жителям с. Медвин площею 2,000 га та зарезервувати відповідні земельні ділянки.

Як вбачається з протоколу засідання постійної комісії Медвинської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток від 15.04.2019 №23, комісією було вирішено згідно рішень громадських слухань надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства, зокрема, ОСОБА_2 у розмірі 0,10 га.

Відповідно до протоколу пленарного засідання Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області 21 сесії VII скликання від 17.04.2019 на засіданні за результатами розгляду звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства було прийнято рішення від 17.04.2019 №345-21-VII.

Частинами першою, п`ятою та чотирнадцятою статті 46 Закону №280/97 передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Не пізніш як на другій сесії затверджується регламент роботи відповідної ради, а також положення про постійні комісії ради.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №280/97 постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Частиною четвертою статті 47 Закону №280/97 постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно з частинами десятою-одинадцятою статті 47 Закону №280/97 за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Рекомендації постійних комісій підлягають обов`язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Дослідивши вищевказані протоколи, судом встановлено, що у вказаних документах також відсутня інформація щодо підстав зменшення відповідачем розміру земельної ділянки, яку позивач мав намір отримати у власність, окрім тієї підстави, що позивач є особою «з іншого регіону України». При цьому, в протоколі громадських слухань від 06.04.2019 не вказано, що саме слід розцінювати в якості «іншого регіону України»: інший населений пункт, інший район, іншу область тощо. Не зазначено в протоколі і те, на підставі чого визначається походження заявника з «іншого регіону України».

Як вбачається з копії 11-ї сторінки паспорта громадянина України, зареєстрованою адресою місця проживання позивача є: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що позивач не є мешканцем територіальної громади с. Медвин Богуславського району Київської області.

Враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких інших доказів, окрім протоколу громадських слухань від 06.04.2019, на підтвердження передумов прийняття відповідачем спірного рішення, суд дійшов висновку, що зменшення розміру земельної ділянки, дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення якої просив надати позивач, відбулося саме з підстав місця проживання позивача.

При цьому, суд враховує пояснення позивача про те, що Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області вже після звернення ОСОБА_1 з відповідним клопотанням були прийняті рішення, якими іншим особам надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 2,00 га.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25.03.2019 Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області 20 сесії VII скликання було прийнято рішення №319-20-VII, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області гр. ОСОБА_3 , орієнтовною площею 0,2000 га (а.с.18).

25.03.2019 Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області 20 сесії VII скликання було прийнято рішення №320-20-VIІ, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області гр. ОСОБА_4 , орієнтовною площею 0,2000 га (а.с.19).

Рішенням Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області 20 сесії VII скликання від 25.03.2019 №321-20-VIІнадано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області гр. ОСОБА_5 , орієнтовною площею 0,2000 га (а.с.20).

Примірники вказаних рішень розмішені на офіційному веб-сайті Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області за наступними посиланнями: рішення від 25.03.2019 №319-20-VII: http://medvyn.gromada.org.ua/docs/173949/; рішення від 25.03.2019 №320-20-VII: http://medvyn.gromada.org.ua/docs/173950/; рішення від 25.03.2019 №321-20-VII: http://medvyn.gromada.org.ua/docs/173951/.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що Медвинською сільською радою Богуславського району Київської області за результатами розгляду клопотань ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, які були подані після звернення позивача з відповідним клопотанням, були прийняті рішення, якими вказаним особам були наданні дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області, орієнтовною площею 2,000 га.

Згідно з частиною першою статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1.

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

У справі Тлімменос проти Греції (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Практикою ЄСПЛ встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. The United Kingdom), заява № 36042/97, п. 48).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. The Netherlands), п. 39).

При цьому, відмінність у ставленні на основі місця його проживання було визнано Європейським судом з прав людини ознакою дискримінації в рішеннях у справах «Олександр Олександров проти Росії», «Пічкур проти України», «Карсон та інші проти Сполученого Королівства» та ін.

Аналогічний підхід закріплено в національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск.

Частинами першою та другою статті 6 цього Закону закріплено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Враховуючи вищенаведені норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про наявність в діях відповідача ознак дискримінації щодо позивача.

Так, про наявність дискримінаційних ознак свідчить те, що Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області розглянувши клопотання позивача, яке є аналогічними за змістом з клопотаннями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, у тому числі в частині зазначення розміру бажаної земельної ділянки, тобто 2,00 га, прийняла рішення, яким було зменшено орієнтовну площу земельної ділянки до 0,1 га, у той час як вказаним особам відповідач на підставі відповідних рішень надав дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 2,00 га.

Отже, відповідачем були прийняті різні за змістом рішення під час розгляду аналогічних за змістом клопотань.

При цьому, суд не вбачає будь-якої легітимної мети, яка б виправдовувала не однакове вирішення по суті клопотання, поданого позивачем, та клопотань, поданих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що на думку суду, ставить під сумнів правомірність зменшення відповідачем на підставі спірного рішення орієнтовної площі земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої надано ОСОБА_1 .

Крім того, суд зазначає, що Земельним кодексом України та Законом №280/97 не передбачено можливості органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність самостійно зменшувати розмір відповідної земельної ділянки.

За таких обставин, відповідач у спірному рішенні необґрунтовано та безпідставно зменшив розмір земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої просив надати ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; безсторонньо (неупереджено);з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Однак, з огляду на встановлені судом обставини, спірне рішення зазначеним вимогам не відповідає, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Враховуючи задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування спірного рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області №345-21-VII від 17.04.2019, підлягає задоволенню також похідна позовна вимога про спонукання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2019 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з позовною заявою до суду позивач не сплачував судовий збір, оскільки в силу вимог частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011№3674-VI звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.

Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області від 17.04.2019 №345-21-VII«Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства».

3. Зобов`язати Медвинську сільську раду Богуславського району Київської області повторно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2019 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства в межах Медвинської об`єднаної територіальної громади на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна ска.рга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.