Справа № 815/6107/17
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року

Київ

справа №815/6107/17

адміністративне провадження №К/9901/53197/18

№К/9901/54420/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого (судді-доповідача) - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Семопядного О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Потоцької Н.В. і постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року, ухвалену у складі головуючого судді Яковлєва О.В., суддів Танасогло Т.М., Запорожана Д.В.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому з урахуванням зміненого позову просив:

- стягнути з Одеської митниці ДФС середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 07.03.2017 по 04.08.2017;

- стягнути з Одеської митниці ДФС моральну шкоду, заподіяну незаконними рішенням у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

2. На обґрунтування позову зазначає про несвоєчаснісь виконання постанови суду щодо поновлення на посаді.

ІІ. Встановлені судами обставини справи

3. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року у справі №815/2537/15 поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста "Чорноморський" Одеської митниці ДФС та стягнуто з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 02 квітня 2015 року по 07 березня 2017 року у розмірі 81313,05 грн.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущена до негайного виконання.

4. ОСОБА_1 поновлений на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці ДФС наказом №755-о від 04 серпня 2017 року.

5. Суть спору полягає у визначенні права особи, поновленої на роботі, на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення.

6. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 07.03.2017 по 04.08.2017 в розмірі 25252, 50 грн (двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні 50 копійок) з вирахуванням з указаної суми належних до сплати податків і зборів.

У задоволенні решти позову відмовлено.

7. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року - змінено і викладено 2 абзац його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення, за період з 07 березня 2017 року по 04 серпня 2017 року в сумі 17171 (сімнадцять тисяч сто сімдесят одна),70 грн., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.»

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

8. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що період вимушеного прогулу, за який позивач просить стягнути середній заробіток, пов`язаний із фактом незаконного звільнення позивача із займаної посади, який був встановлений судовим рішенням, а тому позивач має законне право на виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, позивачем жодним чином не доведено факту завдання йому моральних страждань.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін.

9. Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 та Одеська митниця Державної фіскальної служби України подали касаційні скарги.

10. Позивач, зазначаючи про необґрунтованість рішень судів у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди і обрахунку розміру середньої заробітної плати виходячи з її розміру за останні два місяці просить скасувати оскаржені рішення судів в частині відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги, в і іншій частині змінити оскаржені рішення щодо розрахунку середньої заробітної плати.

11. Одеська митниця Державної фіскальної служби України посилаючись на відсутність з її боку протиправної бездіяльності щодо невиконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, звертаючи увагу на невірний розрахунок робочих днів, за які підлягає виплаті середній заробіток та строк звернення до суду з адміністративним позовом просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

12. Від Одеської митниці Державної фіскальної служби України до Верховного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

13. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду заяви, у судове засідання не з`явилися, з огляду на що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до положень частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

V. Джерела права й акти їхнього застосування

14. Положеннями пункту 7 частини 1 статті 7 КАС України (у редакції чинній до 15.12.2017) було встановлено, що принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є обов`язковість судових рішень.

15. Обов`язковість судових рішень також встановлена статтею 14 КАС України (у редакції чинній від 03.10.2017).

16. Стаття 255 КАС України (у редакції чинній до 15.12.2017 року) передбачала, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

17. Статтею 370 КАС України (у редакції чинній від 03.10.2017) встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

18. Стаття 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

19. Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

20. Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

21. Абзацом третім пункту 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

22. Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

VI. Позиція Верховного Суду

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

24. Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

25. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

26. Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

27. Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

28. Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно.

29. Враховуючи те, що постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року у справі №815/2537/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано лише 04 серпня 2017 року, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України з 07.03.2017 по 04.08.2017.

30. Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом, це питання було вирішене ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, яка згідно з чинними на момент її винесення нормами КАС України підлягала оскарженню і відповідачем не оскаржувалась.

31. Доводи позивача щодо врахування при обчисленні середнього заробітку, який підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду, розміру середнього заробітної плати станом на час затримки виконання рішення суду, є безпідставними з огляду на викладені вище положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, якими передбачено розрахунок середнього заробітку із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи.

32. Разом з цим, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що суд апеляційної інстанції невірно визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, у зв`язку з помилковим розрахунком робочих днів за період з 07 березня 2017 року по 04 серпня 2017 року у кількості 102 робочих дня.

33. Оскільки позивача поновлено судовим рішенням від 07.03.2017 та відповідно наказом від 04.08.2017, вказані дні не входять до розрахунку.

34. Тому в період з 08.03.2017 по 03.08.2017 включно, з урахуванням святкових днів у цей період, кількість робочих днів становить 100 днів, а сума середнього заробітку, який підлягає стягненню 16835 грн (168,35 х 100), у зв`язку чим постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року підлягає зміні в цій частині.

35. Також колегія суддів погоджується з висновком судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з такого.

36. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

37. Так, поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

38. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

39. Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

40. Суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що позивачем на надано суду належних доказів його моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, заподіяних відповідачами, а також доказів наявності завданої йому моральної шкоди, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги позивача.

41. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

42. Згідно частин 1, 3, 4 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

43. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

44. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

45. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні.

46. Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

47. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

48. Касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

49. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року змінити виклавши третій абзац її резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення, за період з 07 березня 2017 року по 04 серпня 2017 року в сумі 16835 грн (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.»

50. В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року і рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

51. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська