Справа № 200/9944/19-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2019-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2019 р. Справа№200/9944/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 449 від 26.06.2019 року про припинення виплати пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку у відповідача з 05.12.2018 року та отримував пенсію за віком згідно ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У липні 2019 року отримав від Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області лист з рішенням № 449 від 26.06.2019 року про припинення виплати пенсії за віком, у зв`язку з тим, що Державне підприємство «Торецьквугілля» не сплатило страхові внески за період з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року та відсутній необхідний пільговий стаж. З даним рішенням позивач не погодився, вважає його протиправним та таким, що не відповідає приписам діючого законодавства.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. Зазначає, що відповідно протоколу № 34093 від 19.12.2018 року Торецьким ОУПФУ призначено ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно ч.2 ст.114 Закону №1058 з 24.11.2018 року. При проведені перевірки встановлено, що за період роботи з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року у ДП «Торецьквугілля» на момент призначення пенсії не були сплачені страхові внески ДП «Торецьквугілля» та відповідно до п.1 ст.24, ч.2 ст.114 Закону України №1058 зазначений період, без наявності сплати страхових внесків, не може бути зарахований до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на 26.06.2019 року страхові внески ДП «Торецьквугілля» сплачені по року. Також зазначає, що періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 30.06.2017 року по 08.08.2014 року, з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року, 30.09.2014 року, 23.01.2015 року, 28.01.2015 року, 25.05.2017 року, 10.10.2017 року, а також простої з 01.11.2014 року по 15.11.2014 року на ВП «Шахта Північна» ДП «Торецьквугілля». За вказані періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати та простою відомості щодо виходів спусків і виїздів з шахти відсутні. Вважає, що у Торецького ОУПФУ відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року у ДП «Торецьквугілля» у зв`язку з несплатою ДП «Торецьквугілля» страхових внесків за цей період та періоду перебування у відпустці без збереження заробітної плати та простою. Враховуючи наведене, вважає що Торецьким ОУПФУ правомірно винесено рішення №449 від 26.06.2019 року про припинення виплати пенсії за віком на підставі ч.1 ст.49 та ч.2 ст.114 Закону №1058 у зв`язку із недостатньою кількістю пільгового стажу роботи. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву позивача, відкрито провадження в адміністративній справі №200/9944/19-а за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, згідно паспорту громадянина України НОМЕР_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

05.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 3409 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно протоколу №34093 від 19.12.2018 року Торецьким ОУПФУ призначено ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно ч.2 ст.114 Закону №1058 з 24.11.2018 року.

Рішенням Торецького ОУПФУ №449 від 26.06.2019 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 04.08.2014 року по 08.08.2014 року, з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року, 30.09.2014 року, 23.01.2015 року, 28.01.2015 року, 25.05.2017 року, 10.10.2017 року, а також простою з 01.11.2014 року по 15.11.2014 року у зв`язку з тим, що не підтверджена зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах згідно п.2 Порядку застосування списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад та - показників при обчисленні стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 18.11.2005 року №383. Також зазначено, що при проведенні перерахунку встановлено, що за період роботи з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року на момент призначення пенсії не були сплачені страхові внески ДП «Торецьквугілля» та відповідно до п.1 ст.24, п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначений період без наявності сплати страхових внесків не може бути зарахований до пільгового стажу.

Спірним питанням цієї справи, враховуючи зміст позовної заяви, є правомірність рішення відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу через не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року у зв`язку з не сплатою страхових внесків ДП «Торецьквугілля».

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 ст.24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п.2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці на списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону і в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до положень п.16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV, положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Пунктом 1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі ч.1 ст.44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.114 Закону №1058-ІV, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У відповідності до ст.62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Відповідно до оскарженого рішення відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача, в тому числі, період роботи з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року на ДП «Торецьквугілля» через відсутність сплати страхових внесків підприємством.

Суд зазначає, що згідно із ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , щодо спірних періодів роботи позивача, містяться наступні записи:

№ 34 - 05.08.2013 року прийнятий електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем на підземній роботі на підприємстві ДП «Дзержинськвугілля» ВП «Шахта «Північна»;

№ 35 - 31.01.2015 року призначений старшим механіком зі стаціонарного обладнання на підприємстві ДП «Дзержинськвугілля» ВП «Шахта «Північна»;

№ 36 - 11.02.2015 року призначений в.о. головного енергетика підземного на підприємстві ДП «Дзержинськвугілля» ВП «Шахта «Північна»;

№ 37 - 16.02.2015 року звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України з підприємства ДП «Дзержинськвугілля» ВП «Шахта «Північна»;

№ 38 - 06.10.2015 року прийнятий електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем на підземній роботі на підприємстві ДП «Дзержинськвугілля» ВП «Шахта «імені Ф.Е.Дзержинського»;

- з 18.08.2016 року підприємство ДП «Дзержинськвугілля» перейменовано у ДП «Торецьквугілля»;

- з 09.09.2016 року ВП «Шахта ім..Ф.Е.Джержинського» перейменовано у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

Згідно довідки ДП «Торецьквугілля» №5-91/2615 від 17.10.2018 року про підтвердження трудового стаду для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або записів у ній атестація робочих місць проведена відповідно наказів: №206 П від 31.03.1994 року; №29 ТБ від 16.04.1999 року; № 115 П від 29.04.2004 список 1; № 145/1П від 18.06.2004 року список 2; №132 П від 28.04.2009 року список 1; № 182 П від 19.06.2009 року список 2; №205П від 28.04.2014 року список №1; №274П від 18.06.2014 року список 1,список 2.

Відповідно довідки ДП «Торецьквугілля» №5-71/3182 від 05.12.2018 року ОСОБА_1 за період з 06.10.2015 року по 09.10.2015 року сплачувалась заробітна плата як учню електрослюсаря ЕМС підземного.

Згідно довідки ДП «Торецьквугілля» №5-71/3182 від 05.12.2018 року про підтвердження трудового стаду для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або записів у ній атестація робочих місць проведена,зокрема, відповідно наказу №615 від 04.12.2014 року.

Згідно довідки ДП «Торецьквугілля» №5-71/3182 від 05.12.2018 року про підтвердження трудового стаду для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або записів у ній позивач з 06.10.2015 року по 09.10.2015 року навчався у НП, з 10.10.2015 року по теперішній час працює за посадою електрослюсар ЕМС. Перебував у відпустці без збереження заробітної плати за власним бажанням 25.05.2017 року та 10.10.2017 року. Атестація робочих місць проведена, зокрема, відповідно наказу № 461 від 24.06.2014 року.

Характер роботи позивача детально підтверджено відповідними записами у трудовій книжці та наданими довідками про підтвердження трудового стаду для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або записів у ній.

Положеннями п.2 ч.1 ст.64 Закону №1058-ІV, ч.1 ст.101 Закону №1788-XII, пп.4 п 2.4. Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах передбачено право органів, що призначають пенсії, вимагати від підприємств, організацій та окремих осіб відповідні документи, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, проводити перевірки інших документів, пов`язаних із призначенням пенсії отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час таких перевірок.

Тобто у разі виникнення питань які стосуються пільгового стажу, Відповідач для виконання покладеного на нього державою обов`язку по призначенню та виплаті пенсії, мав право здійснити перевірку первинних документів з виїздом на підприємство.

Враховуючи вказані норми чинного законодавства відповідач, у разі виникнення у пенсійного органу сумнівів щодо достовірності відомостей вказаних у трудовій книжці та довідці ДП "Торецьквугілля" має здійснити перевірку первинних документів щодо трудової діяльності позивача з виходом на підприємство ДП "Торецьквугілля". Однак, відповідач такої перевірки не провів.

Щодо вимог про зарахування до страхового стажу період роботи на підприємстві ДП "Торецьквугілля": за період з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року суд зазначає наступне.

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що позивач у спірні періоди працював та по теперішній час працює на підприємстві ДП "Торецьквугілля". Підставою для відмови у зарахуванні зазначена відсутність сплати страхових внесків в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст.20 Закону №1058-ІV.

Так, абз.1 ч.1 ст.20 Закону №1058-ІV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі

Відповідно до ч.2 цієї статті, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно ч.10 вищенаведеної статті, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст.106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на підприємстві ДП "Торецьквугілля" з 01.10.2016 року по 04.12.2018 року є неправомірною і ці періоди мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення.

Крім того, суд вважає за можливе зазначити наступне.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.ст.1,3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина". Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч.2 ст.46 Конституції України) і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст.49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону №1058-ІV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною 3 ст.4 Закону №1058-ІV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-ІV передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст.ст.1,3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч.2 ст.46 Основного Закону України) і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1 та 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно положень ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача при прийнятті оскаржуваного рішення, що є достатньою підставою для визнання його протиправним та скасування. З метою захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу. Одночасно суд зазначає, що задоволення позовних вимог таким чином не змінюють суть позовних вимог.

За наведеного вище суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується квитанцією від 01.08.2019 року № 61, позивач за подання адміністративного позову сплатив 768,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №449 від 26.06.2019 року про припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; юридична адреса: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 26) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.10.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька