Справа № 344/14047/17
Суддя: Пастернак І. А.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/143/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.08.2017 року №637-12/2017; визнання, що заява позивача від 28.07.2017 року задоволена по умовчанню, внаслідок чого позивач вправі звернутись за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без відповідного рішення відповідача до землевпорядної організації, про що письмово повідомити відповідача із наданням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки; стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.08.2017 року №637-12/2017; визнання, що заява позивача від 28.07.2017 року задоволена по умовчанню, внаслідок чого позивач вправі звернутись за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без відповідного рішення відповідача до землевпорядної організації, про що письмово повідомити відповідача із наданням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки; стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивував тим, що 28.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області з заявою про передачу у власність в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства та про надання дозволу з цієї підстави на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Підлузької сільської ради. До заяви були подані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії документа, що посвідчують особу заявника. Проте, відповідач прийняв від 02.08.2017 року рішення № 637-12/2017, яким в задоволенні заяви позивача відмовив. Відмова мотивована тим, що позивач в заяві не вказав урочища, в якому б мала відводитися земельна ділянка. Позивач вважає, що рішення від 02.08.2017 року № 637-12/2017 є протиправним, а тому просив його скасувати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, 03.10.2019 року подав заяву, якою вимоги заявленого позову підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просив розглянути справу без його участі та участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, 04.06.2018 року подав заяву якою просив розглянути справу без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Так рішенням четвертої сесії шостого демократичного скликання від 22.06.2011 року були прийняті рішення № 139-4/2011 та №138-4/2011 про виділення земельних ділянок площею по 0.75 га в ур. «Під борисів» в с.Підлужжя Тисменицького району Івано - Франківської області гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Згідно даних рішень сесія сільської ради не могла надати ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2.00 га в звязку з тим, що дана земельна ділянка, яку ОСОБА_1 позначив на графічному матеріалі, була надана іншим громадянам.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ч. 3 ст. 51 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Субєктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно п. Б ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

28.07.2017 року позивач звернувся до Підлузької сільської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області(а.с.4).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки

Відповідно до ст. 123 ЗК України, у клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) (його можна замовити в районном (міському) управлінні земельних ресурсів) або інші графічні матеріали, на яких заявник (претендент на отримання у власність в порядку безоплатної приватизації землі) відзначає бажане місце розташування земельної ділянки. Погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (це на випадок отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Копію документа, що посвідчує особу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, що не передбачені цією статтею.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 даного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.71 вказаного Закону територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних одиниць, проектів землеустрою, щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, 02.08.2017 року рішенням Підлузької сільської ради №637-12/2017 Про розгляд заяв ОСОБА_1 було відмовлено у передачі у власність земельної ділянки площею 2, 00 га для ведення особистого селянського господарства у звязку з неуточненням місця розташування земельної ділянки, а саме в заяві не вказано урочища в якому мала б бути надана земельна ділянка(а.с.7).

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішенням Підлузької сільської ради від 02.08.2017 року №637-12/2017 Про відмову позивачу у передачі у власність земельної ділянки, яким не обгрунтовано відмову, дана відмова не відповідає вимогам ч.1 ст.122 ЗК України, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення від 02.08.2017 року №637-12/2017 є підставною та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а також ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Що стосується вимоги про визнання, що заява позивача від 28.07.2017 року задоволена по умовчанню, внаслідок чого позивач вправі звернутись за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без відповідного рішення відповідача до землевпорядної організації, про що письмово повідомити відповідача із наданням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд дійшов висновку, що позивачу слід відмовити в задоволенні позову у цій частині.

З урахуванням наведеного, сід зауважити, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки, судом задоволено одну із двох позовних вимог, а тому на користь позивача слід стягнути з державного бюджету України 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.19, 41,144 Конституції України, 25,26,51,71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», 116,118,121,122,123

ЗК України, ст. ст. 6-12, 71, 74,77,94 КАС України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.08.2017 року №637-12/2017; визнання, що заява позивача від 28.07.2017 року задоволена по умовчанню, внаслідок чого позивач вправі звернутись за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без відповідного рішення відповідача до землевпорядної організації, про що письмово повідомити відповідача із наданням договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки; стягнення судових витрат задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Підлузької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 02.08.2017 року №637-12/2017.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 15.10.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.