Справа № 320/1246/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року № 320/1246/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д., розглянувши в місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, в якому просить суд визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не розгляду її заяви від 14.01.2019 та зобов`язати відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) - у розмірі 0,10 га, для будівництва індивідуального гаражу - у розмірі 0,01 га, в АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою реалізації свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та індивідуального гаражу, він звернувся до відповідача із відповідною заявою.

Оскільки у строки, встановлені законом, подане клопотання не розглянуто та рішення з порушеного в ньому питання не прийнято, позивач просить суд визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати його надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням, вказаним у заяві-клопотанні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов не визнав, 17.04.2019 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стверджує, що заяву-клопотання позивача отримав лише 24.01.2019 за вх. № С738.2, тобто у день проведення пленарного засідання 63-ої сесії Ірпінської міської ради Київської області. Відтак, через установлену процедуру формування порядку денного засідань ради, був позбавлений можливості здійснити розгляд заяви позивача 24.01.2019.

Розуміючи свій обов`язок розглянути заяву позивача протягом місяця після отримання, пояснює, що питання про надання позивачеві дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність включено до порядку денного пленарного засідання міської ради, призначеного на 11.04.2019, оскільки нагальною э необхідність детального дослідження порушеного позивачем питання постійною депутатською комісією ради із земельних відносин, лісових та природоохоронних питань.

Крім того, відповідач ставить під сумнів адміністративну процесуальну дієздатність позивача.

Стверджує, що подана заява від 14.01.2019 не відрізняється від попередніх, поданих позивачем у 2009-2017 роках, а додане до позовної заяви графічне зображення бажаного місця розташування земельної ділянки, відмінне від графічного зображення, що фактично надано відповідачеві разом із заявою.

Вважає, що право на безоплатну приватизацію земельних ділянок вже реалізовано позивачем, оскільки, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, гр. ОСОБА_1 володіє чотирма земельними ділянками, шістьма квартирами та двома будинками.

Зазначає, що ініціювання цього спору є зловживанням зі сторони позивача правами, наданими йому законом на безоплатне отримання землі у порядку приватизації, а тому просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач із запереченнями відповідача не погодився, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням наведеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22 січня 2019 року реєстрованим поштовим відправленням (штриховий кодовий ідентифікатор 690) позивач направив до Ірпінської міської ради Київської області заяву-клопотання від 14.01.2019 щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 10 га та 0, 01 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9) з доданими графічними матеріалами із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Як вбачається із інформації, розміщеної на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта», зареєстроване поштове відправлення з штриховим кодовим ідентифікатором 690 отримано відповідачем 22.01.2019 (а.с. 25).

Таким чином, клопотання позивача про відведення земельної ділянки у власність отримано Ірпінською міською радою Київської області - 22.01.2019.

В матеріалах справи наявна копія листа відповідача від 16.02.2019 за № С-738.2 згідно змісту якого, позивач повідомляється про те, що розгляд його заяви-клопотання відбудеться на черговому засіданні постійної депутатської комісії із земельних відносин, лісових та природоохоронних питань.

Проте, із наданої відповідачем копії реєстру відправленої кореспонденції, неможливо встановити як факт відправлення позивачеві листа від 16.02.2019 за № С-738.2, так і факт його вручення адресатові.

За твердженням відповідача, 12.02.2019 на засіданні постійної депутатської комісії із земельних відносин, лісових та природоохоронних питань було розглянуто клопотання ОСОБА_1 за вх.№ С-738.2 та прийнято рішення про здійснення комісійного виїзду за місцем розташування земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а питання про надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розпорядженням виконуючого обов`язки міського голови, включено до порядку денного пленарного засідання міської ради, призначеного на 11.04.2019.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або мотивованої відмови у його наданні, прийнятого за результатами розгляду клопотання позивача від 14.01.2019.

Оскільки, клопотання від 14.01.2019 своєчасно не розглянуто Ірпінською міською радою, позивач вважає таку бездіяльність протиправною і тому звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно приписів пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя статті 116 Земельного кодексу України).

Таким чином, законом встановлено право громадян на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, і вирішення цього питання для земель комунальної власності віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже особи, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають до органу місцевого самоврядування відповідне клопотання разом із графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Судом встановлено, що 22.01.2019 Ірпінською міською радою Київської області отримано клопотання позивача про відведення йому у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га та 0,01 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відтак, установлені статтею 118 Земельного кодексу України строки розгляду клопотань заінтересованих в безоплатному отриманні земельних ділянок осіб, є чіткими та безальтернативними, а їх недотримання суб`єктом владних повноважень, є порушенням затверджених законом процедур та правил.

Отже, суд наголошує про установлений законом обов`язок Ірпінської міської ради Київської області у місячний строк, тобто до 23.02.2019, розглянути клопотання позивача від 14.01.2019 про одержання безоплатно у власність земельної ділянки та, за результатами такого розгляду, надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують твердження позивача про те, що його клопотання від 14.01.2019 про одержання безоплатно у власність земельної ділянки, не розглянуто відповідачем у місячний строк від дати отримання із прийняттям рішення надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд не приймає до уваги доводи відповідача, як підставу правомірності своєї бездіяльності, про зловживання зі сторони позивача своїми правами на безоплатну приватизацію земельної ділянки, володіння іншими об`єктами нерухомого майна та неодноразові звернення позивача з аналогічними заявами, оскільки дані обставини жодним чином не нівелюють обов`язок органу місцевого самоврядування в установлений законом термін розглядати отримані документи.

Відтак, судом встановлено порушення відповідачем вимог положень статті 118 Земельного кодексу України, оскілки заява-клопотання позивача від 14.01.2019 про одержання безоплатно у власність земельної ділянки, не розглянута у місячний строк від дати отримання.

Тому, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 1861 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Згідно положень абзацу третього частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України, у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, законом установлено право заявника замовити розроблення проекту землеустрою без надання відповідного дозволу, зокрема, уповноваженим органом місцевого самоврядування, в разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання такий орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Отже, положеннями Земельного кодексу України здійснено захист порушеного права заявника у разі протиправної бездіяльності органу, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, яка полягає у не розгляді у встановлений строк заявленого клопотання.

Крім цього, повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України. Так, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2).

Відповідно до ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.

У цій справі розгляд заяви та документів не відбувся, не було встановлено їх належність, зокрема щодо форми, змісту, повноти та достовірності.

Жодних рішень відповідачем з цього приводу не приймалось.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У цей же час суд зазначає, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Таким чином, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача у порядок та спосіб, що передбачений чинним законодавством та прийняти відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 справа №695/102/17, від 31 жовтня 2018 року справа №757/9476/17-а

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), в якій зазначено, що, оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд також звертає увагу на те, що на рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження. Зокрема, у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі "Класс та інші проти Німеччини" (06.09.1978р.) Суд наголосив: Із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Суд вважає, що у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (п. 56 абз. 2 рішення). Ця ж теза приведена і у Рішенні у справі "Волохи проти України". У справі "Броуґан та інші проти Сполученого Королівства" і "Алтай проти Туреччини" Суд зазначив, що згідно з принципом Верховенства права судовий контроль за діяльністю виконавчої влади є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб`єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля. Зокрема, у справі "Ечюс проти Латвії" Суд акцентує увагу на тому, що захист від свавілля становить сполучну ланку між Конвенцією і принципом Верховенства права.

За загальним правилом, суди повинні дослідити прийняті суб`єктом владних повноважень акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Суду не надано жодних доказів прийняття відповідачем рішення за результатом розгляду звернення позивача про надання йому дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га та 0,01 га для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_2.

Тобто відповідачем не ухвалено жодного рішення внаслідок здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, що свідчить про відсутність у суду можливостей для фактично повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскаржуваного адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що підлягає захисту порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву (клопотання) заявника щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та прийняти обґрунтоване рішення з цього приводу із наданням відповіді в письмовій формі.

Суд не приймає до уваги письмові докази, що надійшли до суду від відповідача 27.09.2019 з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки жодних обґрунтувань щодо неможливості подання доказів, що надійшли до суду 27.09.2019 у вказаний строк суду не надано, вони не приймаються судом.

Що стосується тверджень відповідача про відсутність у позивача адміністративної процесуальної дієздатності, то, за переконанням суду, вони носять виключно характер припущень і належними та допустимими доказами не підтверджені, оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які данні, які свідчать про недієздатність позивача або про обмежену його дієздатність установлені в порядку, визначеному законом.

Згідно приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цьому, відповідач не надав суду докази що спростовують твердження позивача у повному обсязі, а тому, з урахуванням наявних матеріалів справи, суд вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно квитанцій № 4472073 від 11.03.2019, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536, 80 грн.

Із двох заявлених позовних вимог немайнового характеру, суд прийняв рішення про задоволення однієї позовної вимоги. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягає сума сплаченого ним судового збору у розмірі 768,40 грн. (1536,80 грн. : 2 =768,40 грн.).

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Ірпінської міської ради Київської області (, адреса: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Т. Шевченка, 2-а), яка полягає у не розгляді у строки, встановлені статтею 118 Земельного кодексу України, заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) від 14.01.2019, - протиправною.

Зобов`язати Ірпінську міську раду Київської області (, адреса: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Т. Шевченка, 2-а) розглянути у строки, встановлені статтею 118 Земельного кодексу України, заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) від 14.01.2019 та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Ірпінської міської ради Київської області (, адреса: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Т. Шевченка, 2-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) понесені судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення 15.10.2019

Суддя Панченко Н.Д.