Справа № 160/4900/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/4900/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 р. (суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі №160/4900/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3436-53 від 19 лютого 2019 р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18276,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірна вимога прийнята без проведення перевірки, за відсутності наказу на проведення перевірки, акту, складеного за результатами перевірки. Крім того, до вимоги не додано розрахунку суми боргу, що, на переконання позивача, свідчить про її протиправність.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі позивачем зазначено доводи, які викладено у позові. Також вказано, що відповідач знав про не звітування позивачем понад рік, не звертався до суду з позовом про припинення підприємницької діяльності позивача, чим, на думку останнього, навмисно створив привід для даного судового позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа підприємець 07.04.2006 (номер запису: 0001855), на облік в органах державної податкової служби взятий 10.04.2006 за номером 2741. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 О.В. внесений 22.05.2019 (номер запису: 3001855). Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ) № Ф-3436-53 від 19 лютого 2019 р. на суму 18276,72 грн., сума заборгованості зі сплати ЄСВ має наступну структуру: за 2017 рік у сумі 8448 грн (704 грн*12 місяців) та за чотири квартали 2018 року 9828,72 грн (819,06 грн* 12 місяців). Загальна сума недоїмки 18276,72 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкова вимога сформована на підставі та в межах, наданих Головному управлінню ДФС у Дніпропетровській області, повноважень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно пункту 5 частини 1 статті 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Частиною 5 статті 8 Закону встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 4 статті 25 Закону визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Перевірка доводів позивача щодо непроведення перевірки була здійсненна судом першої інстанції, який вказав, що відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) може формуватись на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними обгрунтуванню, яке містить позовна заява, і жоден з цих доводів не залишено судом першої інстанції без уваги. Крім того, прийняття спірної вимоги стало наслідком невиконання саме позивачем, як платником податків, вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 р. в адміністративній справі №160/4900/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 16 жовтня 2019 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник

суддя Т.С. Прокопчук