Справа № 200/10053/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. Справа№200/10053/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 1249 від 03 липня 2019 року;

- зобов`язання відповідача, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоди роботи: з 08 серпня 1985 року по 29 листопада 1988 року на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1988 року на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року на посаді фельдшера-лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02 березня 1995 року по 28 лютого 1996 року на посаді фельдшера-лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01 березня 1996 року по 31 березня 1996 року на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.;

- зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву за № 1249 від 24 травня 2019 року про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням зарахованих до мого спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи: з 08 серпня 1985 року по 29 листопада 1988 року на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна; з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1988 року на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року на посаді фельдшера-лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 02 березня 1995 року по 28 лютого 1996 року на посаді фельдшера-лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки; з 01 березня 1996 року по 31 березня 1996 року на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу роботи період роботи на посадах на яких працювала позивач у Міській лікарні № 4 м. Макіївки, оскільки відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, посади позивача відсутні.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. В обґрунтування зазначив, що оскільки данні посади позивача не підлягають до зарахування в спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до чинного законодавства. Посади на яких працювала позивач не передбачена відповідним класифікатором посад середніх медичних працівників, вказаний період роботи не можна зарахувати до її пільгового стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 травня 2019 року звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно пункту «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви позивач надала наступні документи: заяву, копії сторінок паспорта, ідентифікаційного коду; трудову книжку НОМЕР_1 з датою заповнення від 08 серпня 1985 року та її копію; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23 травня 2019 року № 1455-, яка видана Управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради; диплом про навчання НОМЕР_3 від 04 липня 1985 року; свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 28 січня1987 року.

Рішенням № 1249 від 03 липня 2019 року відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугою років згідно ст.55 "е" Закону України " Про пенсійне забезпечення ". в рішенні зазначено, що згідно номенклатури спеціальностей середніх медичних працівників та трудової книжки до стажу за вислугу років було включено такі періоди: з 01січня 1995 року по 01 березня 1995, з 01 квітня 1996 по 31 грудня 2003, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2014. Відповідно до рішення № 1249 стаж для призначення пенсії за вислугу років склав 18 років 3 місяці, що недостатньо для призначення даного виду пенсії.

Спірним питанням у даній справі є наявність чи відсутність у позивача права на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01 січня 1995 року по 01 березня 1995 року, з 01 квітня 1996 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2014 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Положеннями статті 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку:

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року.

На момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії позивач досягла віку 51 рік 6 місяців.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, де зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З копії трудової книжки позивача Серії НОМЕР_1 вбачається, що з 08 серпня 1985 року по 29 листопада 1988 року працювала на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна, з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1988 року на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 02 березня 1995 року по 28 лютого 1996 року на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 01 березня 1996 року по 31 березня 1996 року на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки.

Позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", працювала в закладі комунальної форми власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) таких закладів і установ: лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно- поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Суд погоджується з доводом позивача, що відповідно до вимог Переліку № 909, спірні періоди позивача роботи повинні бути включені відповідачем до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Суд не приймає посилання відповідача на Номенклатуру спеціальностей середніх медичних працівників (далі - Номенклатура) затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України № 146 від 23 жовтня 1991 року (Додаток № 2) як на підставу відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до стажу, що дає право на вислугу років. Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 146 від 23 жовтня 1991 року «Про атестацію середніх медичних працівників» (далі - Наказ № 146) введено в дію з 1 січня 1992 року Положення про атестацію середніх медичних працівників, номенклатуру спеціальностей, форми атестаційної справи і посвідчення та інструктивно-методичні вказівки з атестації середніх медичних працівників, що затверджені даним наказом.

Суд погоджується з доводом позивача, що номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників, на яку посилається відповідач, не зарахувавши спірні періоди роботи до спеціального стажу позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, застосовується виключно в рамках проведення атестації середніх медичних працівників. Як вбачається, з п. 4 Наказу № 146, атестацію проходять спеціалісти, які мають необхідний стаж роботи за спеціальністю і виявили бажання атестуватися на кваліфікаційну категорію або підвищити існуючу. Крім того, суд зазначає, що наказ Міністерства охорони здоров`я №146 втратив чинність з підстава прийняття нового наказу Міністерства охорони здоров`я від 23 листопада 2007 №742, тобто рішення відповідача не ґрунтується на діючому законодавстві.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача про зарахування до спеціального стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, тільки періодів роботи на посадах, назви яких чітко відповідають посадам, зазначеним в Номенклатурі, і не включення до спеціального стажу періодів роботи на посадах, назви яких відрізняються від назв посад, зазначених в Номенклатурі, не ґрунтується на діючому законодавстві і є наслідком неправильного тлумачення відповідачем Наказу № 146.

Окрім того, рішенням відповідача від 03 липня 2019 встановлено факт роботи позивача з 01 січня 1995 року по 01 березня 1995 року, 01 квітня 1996 року - 31 грудня 2003 року, 01 січня 2004 року по 30 червня 2014 року.

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим, суд зауважує, що оскаржуване рішення не містить відомостей, які саме періоди роботи позивача відповідач зараховує до пільгового стажу роботи, а які не зараховує. Не містить оскаржуване рішення також конкретних підстав для не включення таких періодів, не зазначено, які саме первинні документи не надано позивачем, що свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачеві неможливо з тексту такого рішення визначити, які саме періоди роботи не включено до пільгового стажу.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях і домислах, відсутність у рішенні від 03 липня 2019 року № 1249 про відмову в призначенні пенсії мотивів не зарахування до пільгового стажу окремих періодів, не дозволяє суду перевірити, чи правомірно зазначені періоди роботи, навчання чи військової служби не зараховані до пільгового стажу, і свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано.

Разом з тим, суд зазначає, що призначення пенсії відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об`єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов`язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб`єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що зарахування до стажу роботи позивача з 08 серпня 1985 року по 29 листопада 1988 року на посаді лаборанта відділення хронічного гемодіалізу та трансплантації нирок Обласної клінічної лікарні ім. Калініна, з 09 грудня 1988 року по 31 грудня 1988 року на посаді лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1994 року на посаді фельдшера лаборанта відділення профілактики Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 02 березня 1995 року по 28 лютого 1996 року на посаді фельдшера лаборанта біохіміка Міської лікарні № 4 м. Макіївки, з 01 березня 1996 року по 31 березня 1996 року на посаді клінічного лаборанта лабораторії Міської лікарні № 4 м. Макіївки є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

08 серпня 2019 року позивач сплатив судовий збір за подання позову до суду у розмірі 768,40 грн.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на таке, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати, пов`язані із розглядом цієї справи.

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору, а саме у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1249 від 03 липня 2019 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 липня 2019 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова