Справа № 1.380.2019.003027
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003027
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Мричко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника позивача Каверіна С.М.,
представника відповідача Хирі В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків частини (25.07.2018) одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги;
Згідно з ухвалою від 24.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено Позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 05.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) № 162-ос від 25.06.2018 прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас та наказом цієї ж установи № 188-ос від 25.07.2018 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення Львівського прикордонного загону. Вказує на те, що листом від 13.12.2018 № 30/К-32 Львівським прикордонним загоном надано документи відносно ОСОБА_1 щодо проведеного розрахунку при звільненні та проігноровано порушене клопотання про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 календарних роки служби.
Відповідач подав відзив на позовну заяву (арк. справи 64-71), згідно з яким просить в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначає, що на підставі заяви представника Позивача від 05.12.2018, яка надійшла на адресу Відповідача за вх. № К-32 від 07.12.2018, було порушено клопотання про виплату Позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, звертає увагу на те, що представником Позивача до зазначеної заяви не було додано підтверджуючих документів та розрахунків щодо невірного обрахунку одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зазначає, що ОСОБА_1 в період з 29.11.2000 по 21.10.2004 проходила службу в Збройних Силах України. В період з 05.11.2008 по 25.07.2018 проходила службу на різних посадах у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), тому одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби була нарахована і виплачена за період проходження служби у Львівському прикордонному загоні. Крім того вказує на те, що на підставі заяви від 09.05.2019, яка надійшла на адресу прикордонного загону за вх. № 4562 від 13.05.2019, представником Позивача було додано підтверджуючі документи та розрахунки щодо невірного обрахунку одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Наголошує, що після отримання підтверджуючих документів Відповідачем донараховано та виплачено Позивачу грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 4 повних календарних років служби. Відповідач, посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказує на те, що не передбачають такого виду відповідальності державної установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації. На думку Відповідача, вина військової частини відсутня, оскільки при звільненні ОСОБА_1 не ініціювала питання щодо невірного обрахунку одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби і така виплата була здійснена після її звернення з заявою та з надходженням коштів від головного розпорядника. З огляду на вказане, Відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є необгрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі.
04.09.2019 на адресу суду від представника Позивача надійшла відповідь на відзив (арк. справи 83-87), в якій зазначає, що доводи Відповідача щодо неможливості застосування до виплат за позовними вимогами Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 є необгрунтованими з огляду на те, що право на виплату середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 набула у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Згідно з Витягом з наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 162-ос від 25.06.2018 «По особовому складу», згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії перекладача групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» (тип Б) відділу прикордонної служби «Рава-Руська» І категорії (тип Б), в запас на підставі підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-VIII та підпункту «б» частини 2 статті 26 Закону, з 25.07.2018. Підстава: рапорт військовослужбовця від 04.04.2018 № 3925, подання про звільнення від 19.04.2018 (арк. справи 18).
25.10.2018 представником Позивача у справі направлено до Львівського прикордонного загону запит на отримання інформації та документів з питань грошового забезпечення, а також проведення розрахунку при звільненні (арк. справи 20).
У відповідь на запит представника Позивача, Відповідач листом від 14.11.2018 №723/К-27 надав запитувані документи з питань грошового забезпечення ОСОБА_1 та проведеного розрахунку при звільненні (арк. справи 21).
05.12.2018 представник Позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із заявою в порядку досудового врегулювання спору (арк. справи 23-24), в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, право на яку гарантовано військовослужбовцям ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011 з урахуванням виплачених сум.
Відповідач листом від 13.12.2018 за № 30/К-32 надав представнику Позивача запитувані документи відносно ОСОБА_1 щодо проведеного розрахунку при звільненні. Проте, у вказаному листі не міститься інформації щодо клопотання представника Позивача про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, право на яку гарантовано військовослужбовцям ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (арк. справи 25).
За результатами адвокатських запитів представника Позивача від 26.02.2019 та від 10.04.2019 (арк. справи 32, 34), Галузевий державний архів Міністерства оборони України надав представнику Позивача архівні довідки від 14.03.2019 № 179/1/4665 та від 22.04.2019 № 179/1/6903 (арк. справи 33, 35), згідно з якими встановлено, що при попередньому звільненні із військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.10.2014 № 232 ОСОБА_1 не виплачувалася одноразова грошова допомога при звільненні.
16.05.2019 у відповідь на адвокатський запит (арк. справи 37), Відповідач повідомив представника Позивача про те, що відповідно до наданої підтверджувальної інформації щодо неотримання одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби, а саме з військової частини НОМЕР_2 , наказом начальника 7 прикордонного загону від 14.05.2019 р. № 126-ос внесено зміни в наказ начальника 7 прикордонного загону № 188-ос від 25.07.2018 щодо виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 та виплати грошової допомоги при звільненні з урахуванням 13 повних календарних років. Разом з тим, відповідно до надходження асигнувань на виплату вихідної допомоги запропоновано подати інформацію щодо платіжних реквізитів ОСОБА_1 для подальшого донарахування вихідної допомоги при звільненні в найкоротші терміни (арк. справи 38).
Фактичний розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , із урахуванням 13 повних календарних років з Позивачем проведено 17.05.2018, що підтверджується сторонами і не оспорюється.
Позивач вважає, що не проведення та невиплата в день виключення із списків частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.
При вирішенні спору, суд виходить з наступного.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями статті 2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина 4 вказаної статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з пунктом 293 Положення № 1115/2009, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема, щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Таким чином, станом на день виключення зі списків особового складу військової частини, з Позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі та не виплачено одноразової грошової у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, на час прийняття наказу про виключення Позивача зі списків особового складу, усіх видів забезпечення Відповідач протиправно не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги, із урахуванням 13 повних календарних років.
Не зважаючи на те, що спеціальним законодавством врегульовано основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей: правове становище осіб, які проходять військову службу у тому числі звільнення з військової служби, а також порядок та умови оплати праці (Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008 від 10.12.2008), однак ними не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку.
Слід зауважити, що відносини публічної служби є предметом конституційного та адміністративного права. Підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.
У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.
Приписами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому, працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.
При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд зазначає, що за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України та поширити останні на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.
Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України свідчить про помилковість доводів Відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому суд такі відхиляє.
Оскільки, станом на день виключення зі списків особового складу військової частини, з Позивачем не проведено розрахунок у повному обсязі та не виплачено одноразової грошової у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, вказане свідчить про те, що при звільненні Відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України Позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.
Так, середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Мінстрів України № 100 від 08.02.1995.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
З огляду на викладене, оскільки остаточний розрахунок при звільненні Позивача проведений із ним лише 17.05.2019, суд констатує протиправну бездіяльність Відповідача щодо не нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.10.2018 по 17.05.2019 та необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за відповідний період.
Пункт 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (у редакції чинній станом на момент спірних правовідносин): виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права.
Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю.
Щодо судових витрат, суд вважає, що такі слід стягнути на користь Позивача, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15.10.2019.

Суддя Мричко Н.І.