Справа № 826/13273/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О,

Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 - фізична особа-підприємець з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві в якому просила :

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № "Ф"-196 від 12.07.2018 року про сплату боргу (недоїмки) (далі по тексту - оскаржувана вимога);

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваної вимоги, чим порушено права позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, що на думку апелянта призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам наданим податковим органом, та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Вважає, що суд першої інстанції підійшов до розгляду справи однобоко, безпідставно не прийнявши всі доводи відповідача.

Таким чином, відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Позивачем у свою чергу було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого позивач вказує, що не погоджується з доводами та вимогами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, як такі що суперечать приписам законодавства, що регулює спірні відносини, та не узгоджується з практикою Верховного Суду.

Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено обставини справи із наданням їм належної правової оцінки у відповідності до норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права та відповідно прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності Святошинською районною державною адміністрацією м. Києва 15 квітня 2008 року, номер запису про державну реєстрації. 0015991.

В апеляційній скарзі та відзиві на позовну заяву податковий орган вказує про те, що починаючи з 17 квітня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Святошинському районі міста Києва, як платник податку на додану вартість та перебуває на спрощеній системі оподаткування, за № 13925.

Разом з цим, з наявної у матеріалах справи довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 14096 від 14.08.2018 року та копії посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та з 27 листопада 2013 року знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. (а.с.12-13).

У травні 2018 року, контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності позивача, за результатами якої, відповідачем складено акт перевірки № 2630/26-15-42-04-30/ від 06.06.2018 року.

09.08.2018 року позивач отримала засобами поштового зв`язку вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2018 року № Ф-196 з ЄСВ на загальну суму 39832,08 грн. за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Позивач, вважаючи винесену відповідачем вимогу протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси, звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом протиправно винесено ФОП ОСОБА_1 податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № "Ф"-196 від 12.07.2018 року без урахування всіх обставин даної справи, а саме: що починаючи з 2013 року позивач є пенсіонером за віком та відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ звільнена від сплати єдиного внеску. Разом з цим, судом зазначено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваної податкової вимоги, відповідно до норм чинного законодавства. За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана вимога є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону у редакціях чинних протягом 2015 - 2018 років платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Положеннями ч. 4 вказаної норми у редакції станом на 01 січня 2015 року було встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З 01 січня 2017 року вказану норму було викладено у наступній редакції: особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З 01 грудня 2018 року положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачають, що особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що всі фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску, проте у разі якщо вони є пенсіонерами за віком, то такі особи від сплати за себе єдиного внеску звільняються.

Як було встановлено судом, позивач з 27 листопада 2013 є пенсіонером за віком, а тому відповідно до приписів ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI з вказаної дати звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

Разом з цим, як вже зазначалось, відповідачем прийнято вимогу про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) від 12.07.2018 року №Ф-196 з ЄСВ на загальну суму 39832,08 грн. за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, тобто за період у якому позивач була звільнена від сплати єдиного внеску, що у свідчить про безпідставність прийнятої вимоги.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність використовуючи загальну систему оподаткування, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними доказами та при цьому, суперечать доводам контролюючого органу про те, що з 17 квітня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Святошинському районі міста Києва, як платник податку на додану вартість та перебуває на спрощеній системі оподаткування, за № 13925.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення у межах спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана вимога відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що вимога про сплату боргу є протиправною та прийнятою відповідачем необґрунтовано, що у свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю досліджено обставини справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Лічевецький