Справа № 813/5905/15
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2019 року

Київ

справа №813/5905/15

адміністративне провадження №К/9901/26354/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року (головуючий суддя - Гавдик З.В.)

та на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Макарик В.Я., судді - Гуляк В.В., Глушко І.В.)

у справі №813/5905/15

за позовом Приватного підприємства «Візовий Сервісний Центр»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС)

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Приватне підприємство «Візовий Сервісний Центр» (далі - Підприємство, ПП «Візовий Сервісний Центр») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог Підприємство зазначило, що контролюючий орган протиправно після набрання законної сили судового рішення, яким скасовано податкову вимогу від 13.11.2014 №72-25, не вніс до інтегрованої картки позивача відомості про наявну переплату з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 5 705 644 грн 56 коп. та не здійснив сторнування штрафних санкцій та пені, нарахованих у зв`язку з протиправним обліком за позивачем податкового боргу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково:

- зобов`язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС привести у відповідність фактичним даним картку особового рахунку по сплаті податку на прибуток приватних підприємств ПП «Візовий Сервісний Центр», а саме: відновити переплату в сумі основного платежу податку на прибуток 5 705 644, 56 грн, згідно поданої річної декларації з податку на прибуток за 2013 рік та сторнувати всі пені та всі штрафні санкції, нараховані у зв`язку з протиправним обліком податкового боргу за податком на прибуток в сумі 5 705 644, 56 грн;

- стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Візовий Сервісний Центр» 1 218 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для відновлення порушеного права позивача та зобов`язання відповідача привести у відповідність фактичним даним картку особового рахунку Підприємства по сплаті податку на прибуток приватних підприємств.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що у зв`язку з списанням суми заборгованості позивача в дохід Державного бюджету, податкова вимога від 13.11.2014 №72-25 вважається відкликаною з 10.03.2015, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача заперечень на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

20 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 листопада 2018 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби подано клопотання, в якому він просив замінити сторону Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС її правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на вищевикладене, а також те, що постановою Кабінету міністрів України від 30.06.2016 №247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано спеціалізовані державні податкові інспекції з обслуговування великих платників шляхом їх приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та заміну відповідача Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС її правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПП «Візовий Сервісний Центр» подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за річний звітний період 2013 року, в якій платником самостійно задекларовано авансовий внесок.

13.11.2014 Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС сформовано податкову вимогу № Ю 72- 25, згідно якої станом на 12.11.2014 сума податкового боргу вказаного платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями становить 5 780 266, 88 грн, у тому числі за основним платежем - 5 780 266, 88 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 0, 00 грн, пеня - 74 622, 32 грн.

02.03.2015 Начальником Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС Юристковським О.В. прийнято рішення №01/2997/25-00/175 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків, на підставі якого 12.03.2015 з рахунку Підприємства відкритого у ПАТ "Кредобанк" на підставі інкасового доручення № 969/03 від 10.03.2015 списано на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області 6 117 043, 54 грн. (а.с. 32) та 13.03.2015 на підставі інкасового доручення № 996/03 від 13.03.2015 списано на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області 477 970, 54 грн.

Згідно графи «призначення платежу» у інкасових дорученнях вказано, що за ними стягуються авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 57.1 статті 547 ПК України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 32 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України встановлено, що тимчасово, до 1 липня 2015 року, встановити, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках:

- рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

- рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 №765 затверджено Порядок ведення органами міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що авансові платежі (передоплата) (далі - передоплата) - грошові кошти, внесені платником за власним бажанням на рахунки, відкриті на ім`я головних управлінь Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - ГУ Міндоходів) у відповідному органі Державної казначейської служби України як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів;

інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2015 у справі № 813/8205/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 серпня 2017 року, позов ПП "Візовий Сервіс Центр" до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про скасування податкової вимоги задоволено повністю: визнано протиправною і скасовано податкову вимогу №72-25 від 13.11.2014.

Суди зазначили, що контролюючий орган під час складання та надсилання позивачу вимоги №72-25 від 13.11.2014, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, оскільки на час направлення зазначеної вимоги позивач не мав несплаченої узгодженої суми грошового зобов`язання.

Позивач звертався до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС з листами від 08.09.2015 №494 та від 25.09.2015 №535, в яких зазначив, що контролюючим органом порушено майнові права Підприємства, стягнуто з останнього на підставі протиправної вимоги кошти та посилаючись на встановлений судовими рішеннями у справі 813/8205/14 факт протиправності зазначеної податкової вимоги від 13.11.2014 №72-25 просив вжити заходів для відновлення майнових інтересів Підприємства.

Листами від 25.09.2015 № 2903/10-007/192 та від 05.10.2015 № 3199/10-007/207 відповідач повідомив Підприємство, що на момент прийняття рішення від 02.03.2015 № 01/2997/25-00/175 про погашення податкового боргу, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2015 у справі № 813/8205/14 не набрала законної сили, а тому податкова вимога від 13.11.2014 № 72-25 була відкликана після списання коштів з рахунку ПП "Візовий Сервіс Центр", при цьому жодних дій спрямованих на відновлення майнових прав платника податків не вчинив.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача привести у відповідність фактичним даним картку особового рахунку по сплаті податку на прибуток приватних підприємств ПП «Візовий Сервісний Центр», відновлення переплати в сумі основного платежу податку на прибуток 5 705 644, 56 грн, згідно поданої річної декларації з податку на прибуток за 2013 рік та сторнування пені та штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з протиправним обліком за платником податкового боргу з податку на прибуток в сумі 5 705 644, 56 грн.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС) залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова