Справа № 160/4940/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2019 року Справа № 160/4940/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
секретаря судового засідання Максименко Е.М.
представника позивача Кафтасьєвої Г.В. ,
представника відповідача Гармаша І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» (далі - ТОВ «Криворіжремспецтранс», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки визнання актом перевірки угод недійсними знаходиться за межами компетенції податкового органу. На момент вчинення спірних операцій між позивачем та ТОВ «Лідер Констракшен» і ТОВ «Редрінг», жодних судових рішень, які б могли характеризувати останніх як недобросовісних платників податків, не існувало. ТОВ «Лідер Констракшен» і ТОВ «Редрінг» у цей період були зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як діючі підприємства, та перебували на обліку в податковому органі як платник податків. У позивача наявні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, ним сплачено постачальникам у повному обсязі податок на додану вартість у складі вартості поставлених товарів, належним чином оформлені та здані до ДПІ податкові декларації, а тому позивач має право на включення до податкового кредиту сплачених сум ПДВ.
Представником відповідача 20.06.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що за результатами аналізу Єдиного реєстру податкових накладних в перевіряємому періоді встановлено, що товари придбані позивачем у ТОВ «Лідер Констракшен» і ТОВ «Редрінг», останніми не придбавались. Перевіркою встановлено, що ТОВ «Лідер Констракшен» і ТОВ «Редрінг» створено з метою лише оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і мінімізації сплати податків іншим підприємствам. Дані контрагенти не здійснюють господарську діяльність та функціонують лише для формування необґрунтованої податкової вигоди у «покупців», а оформлені правочини не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет.
01.07.2019 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в обгрунтування якої зазначено, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених між позивачем та ТОВ «Лідер Констракшен» і ТОВ «Редрінг», оскільки докази, які б свідчили про наявність вироку суду відносно ОСОБА_2 , що є посадовою особою ТОВ «Лідер Констракшен» відсутні.
В підготовчому засіданні призначеному на 15.08.2019 року, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 29.08.2019 року.
В судовому засіданні, призначеному на 29.08.2019 року, оголошено перерву до 05.09.2019 року.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
За результатами перевірки складено акт від 10.01.2019 року №413/04-36-14-19/39416015.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме подання з порушенням встановлених строків звіту за червень 2016 року.
На підставі акту перевірки від 10.01.2019 року №413/04-36-14-19/39416015 відповідачем сформовано та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення від 20.02.2019 року:
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність оскаржуваного рішення, з огляду на помилковість висновків контролюючого органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Лідер Констракшен» і ТОВ «Редрінг», суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що ТОВ «Криворіжремспецтранс» зареєстровано 29.09.2014 року, перебуває на обліку в Криворізькій південній ОДПІ, основний вид економічної діяльності - 33.17 Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів.
Між ТОВ «Криворіжремспецтранс» (підрядник) було укладено договори підряду з технічного обслуговування та поточного ремонту транспортних засобів і обладнання підприємств-замовників, а саме:
- договір №12 від 01.01.2016 року з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»;
- договір №1367-52-10 від 22.12.2015 року з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»;
- договір №1384-52-10 від 28.12.2015 року з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»;
- договір №60-35 від 01.01.2016 року з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»;
- договір №333-35 від 21.01.2016 року з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».
З метою виконання умов вказаних договорів, позивачем (покупець) було придбано продукцію виробничо-технічного призначення за умовами наступних договорів, укладених з:
- ТОВ «Лідер Констракшн» (постачальник) від 23.05.2016 року №8216-Б, згідно якого постачальник зобов`язується поставити продукцію виробничо-технічного призначення та/або товари народного споживання, а покупець - прийняти та оплатити її. Найменування, кількість, якісні та інші характеристики товару, його ціна вказуються у специфікаціях. Орієнтовна сума договору складає - 4000000 грн., в т.ч. ПДВ - 666666,66 грн. Умови поставки СРТ - склад покупця. Разом з товаром постачальник передає: рахунок-фактуру, накладну (акт прийому-передачі), сертифікат якості підприємства-виробника або документ його заміняючий, паспорт товару (якщо він передбачений заводом-виробником), ТТН/залізничну накладну, сертифікат про радіаційну безпеку (при необхідності), інші документи передбачені Законодавством України. Якість товару має відповідати вимогам ГОСТів, ДСТУ та/або ТУ та підтверджуватися сертифікатом якості. Розрахунки проводяться протягом 180 календарних днів з моменту поставки товару на склад покупця та підписання сторонами видаткових накладних. Договір діє до 31.12.2016р.;
Питання реальності вчинення господарських операцій за вказаними договорами, була предметом дослідження перевіряючими за актом перевірки від 10.01.2019 року №413/04-36-14-19/39416015.
На виконання умов договору від 23.05.2016 року №8216-Б ТОВ «Криворіжремспецтранс» та ТОВ «Лідер Констракшн» складено наступні документи на загальну суму 3910698,93 грн., в тому числі ПДВ 651783,15 грн.:
Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до складу податкового кредиту на суму 651783,15 грн. в декларації з ПДВ за травень 2016р.
Товар отримано по довіреностям: від 28.05.2016р. №524 інженером ОСОБА_3 , від 31.05.2016р. №550 інженером ОСОБА_3 , від 23.05.2016р. №497 інженером ОСОБА_3 , від 23.05.2016р. №496 інженером ОСОБА_3 , від 31.05.2016р. №549 інженером ОСОБА_3 , від 31.05.2016р. №536 інженером ОСОБА_3 , від 31.05.2016р. №535 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №533 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №532 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №531 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №530 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №527 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №528 інженером ОСОБА_3 , від 30.05.2016р. №529 інженером ОСОБА_3 , від 26.05.2016р. №523 інженером ОСОБА_3 , від 26.05.2016р. №521 інженером ОСОБА_3 , від 26.05.2016р. №522 інженером ОСОБА_3 , від 26.05.2016р. №520 інженером ОСОБА_3 , від 25.05.2016р. №519 інженером ОСОБА_3 , від 25.05.2016р. №518 інженером ОСОБА_3 , від 24.05.2016р. №499 інженером ОСОБА_3 .
До перевірки надано сертифікат якості №117/14 від 26.04.2015р. виробника ПАТ «ОМЗ Червона Гвардія» (код 00165698) на валики, болти, хомут. Сертифікат завірено підписом начальника ОТК ОСОБА_4 та печаткою.
До перевірки надано сертифікат якості №989 від 17.08.2015р., виробника ТОВ «АрмаПром» (м. Кролевець, вул. Франка, 19) на автосцепку, болти, поглинаючий апарат, клин та хомут тяговий, плиту упорну. Сертифікат завірено підписом начальника ОТК ОСОБА_5 та печаткою.
Транспортування товару від замовника та вантажовідправника ТОВ «Лідер Констракшн» до вантажоодержувача ТОВ «Криворіжремспецтранс» з пункту навантаження: м. Київ, вул. Семена Скляренка, 15, офіс. 5, до пункту розвантаження: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська , 1К, відбувалося згідно наступних ТТН:
- від 30.05.2016р. №ПТ530026, водій ОСОБА_6 , автомобіль Зіл НОМЕР_11 ;
- від 31.05.2016р. №ПТ531003, водій ОСОБА_7 , автомобіль Газ НОМЕР_12;
- від 31.05.2016р. №ПТ531002, водій ОСОБА_8 , автомобіль Газ НОМЕР_13;
- від 31.05.2016р. №ПТ531001, водій ОСОБА_9 , автомобіль Маз НОМЕР_14 ;
- від 31.05.2016р. №ПТ530034, від 30.05.2016р. №530019, водій ОСОБА_10 , автомобіль Маз НОМЕР_15;
- від 31.05.2016р. №ПТ530033, водій ОСОБА_11 , автомобіль Маз НОМЕР_16;
- від 31.05.2016р. №ПТ530032, водій ОСОБА_12 , автомобіль Маз НОМЕР_17;
- від 30.05.2016р. №ПТ530031, водій ОСОБА_13 , автомобіль Маз НОМЕР_18
- від 30.05.2016р. №ПТ530030, водій ОСОБА_14 , автомобіль Маз НОМЕР_19;
- від 30.05.2016р. №ПТ530029, водій ОСОБА_15 , автомобіль Газ НОМЕР_20;
- від 30.05.2016р. №ПТ530028, водій ОСОБА_16 , автомобіль Камаз НОМЕР_21;
- від 30.05.2016р. № НОМЕР_3 , водій ОСОБА_17 , автомобіль Зіл НОМЕР_4 ;
- від 30.05.2016р. №ПТ530025, водій ОСОБА_18 , автомобіль Камаз НОМЕР_22 ;
- від 30.05.2016р. № НОМЕР_5 , водій ОСОБА_19 , автомобіль Камаз НОМЕР_23;
- від 30.05.2016р. № НОМЕР_6 , водій ОСОБА_20 , автомобіль Зіл НОМЕР_24;
- від 30.05.2016р. №ПТ530022, водій ОСОБА_21 , автомобіль Зіл НОМЕР_25;
- від 30.05.2016р. №ПТ530021, водій ОСОБА_22 , автомобіль Зіл НОМЕР_26 ;
- від 30.05.2016р. № НОМЕР_9 , водій ОСОБА_23 , автомобіль Камаз НОМЕР_27;
- від 31.05.2016р. № НОМЕР_10 , водій ОСОБА_24 , автомобіль Камаз НОМЕР_28;
- від 30.05.2016р. №ПТ530017, водій ОСОБА_25 , автомобіль Газ НОМЕР_29 .
Товар отримано по довіреності від 29.06.2014 року №КРСД558 директором ОСОБА_26
Станом на 31.12.2017 року згідно журналу-обліку по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська/дебіторська заборгованість по ТОВ «Редрінг» відсутня.
З наданих представником позивача пояснень, суду відомо, що постачальників товарно-матеріальних цінностей, що були необхідні для виконання підрядних робіт, серед яких ТОВ «Лідер Констракшн» та ТОВ «РЕДРІНГ», інженери постачання позивача шукали через мережу Інтернет. Після попереднього ознайомлення з оголошеннями, та проведення переговорів з представниками цих підприємств за допомогою телефонного зв`язку, позивач обирав найвигідніші варіанти за ціною і умовами співпраці.
Товарно-матеріальні цінності поставлялись постачальними на центральний офіс позивача, що знаходився за адресою: м . Кривий Ріг , вул . Електрозаводська , 1К, та перебував в тимчасовому платному користуванні позивача на підставі договори суборенди №3102-2014 від 01.02.2015 року, копія якого долучена до матеріалів справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.
Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704 (далі - Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Згідно з ст. 1 Закону №996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб`єктами права.
Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення №88.
Належних та достатніх підстав, з яких було встановлено порушення платником податків декларування даних фінансового результату за червень 2018 року не зазначено, що свідчить про неналежність доказів, на які посилаються посадові особі ДФС, що здійснювали перевірку, невідповідність доказової бази критеріям допустимості, достатності та достовірності доказів.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.
Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання послуг у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.
За таких обставин підстави для не включення сум податку на додану вартість по таких податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.
При цьому, в акті перевірки відповідачем не наведено жодних зауважень, що первинні документи, надані до перевірки, не відповідають приписам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Таким чином, висновки відповідача про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту з сум податку на додану вартість по господарських операціях з відповідними контрагентом суперечать чинному законодавству та не відповідають фактичним обставинам.
Щодо твердження представника відповідача, що в товарно-транспортних накладних, наданих до перевірки, не зазначено інформацію про час прибуття/вибуття та простою автотранспорту, навантажувальні та розвантажувальні операції, то суд зазначає, що недоліки в оформленні ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції за наявності інших належних доказів. З огляду на що певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17.
Відповідачем не спростовано факт наявності у ТОВ «Криворіжремспецтранс» податкових накладних, які належним чином оформлені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також те, що за даними накладними сплачено постачальникам у повному обсязі податок на додану вартість у складі вартості поставлених товарів, належним чином оформлені та здані усі декларації, як це узгоджується з положеннями Податкового кодексу України то, відповідно, свідчить про наявність у позивача права на включення до податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само як і деякі помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Аналогічна позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах по справах №822/1815/17 від 21.03.2018р., №804/939/16 від 20.03.2018р.
Щодо твердження представника відповідача про неможливість дослідження ланцюгу постачання товарів, придбаних позивачем у ТОВ «Лідер Констракшн» та ТОВ «РЕДРІНГ», саме до контрагентів-постачальників, та наявність кримінального провадження, в рамках якого отримано пояснення громадянина ОСОБА_2 , який був директором ТОВ «Лідер Констракшн», та який повідомив, що ніякого відношення до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Лідер Констракшн» він не має, суд зазначає, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.
Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі Булвес АД проти Болгарії (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Крім того суд зазначає, що рішення ЄСПЛ Булвес АД проти Болгарії як на звичну практику країн Європейського Союзу в питанні відповідальності платників податку за податкові делікти посилається на два рішення Суду Європейського союзу: об`єднане рішення (консультативний висновок) Суду ЄС від 12 січня 2006 року в справі Optigen Ltd (C354/03), Fulcrum Electronics Ltd (C355/03) and Bond House Systems Ltd (C484/03) v Commissioners of Customs Ц Excise і об`єднане рішення Суду ЄС від 6 липня 2006 року в справі Axel Kittel v. Belgian State, (C439/04) і Belgian State v. Recolta Recycling (SPRL, C440/04) (ECR 2006, page I0616).
Так, у рішенні Суду ЄС від 12 січня 2006 року зазначається: ... право на вирахування податку на додану вартість особою, що має статус платника ПДВ, яка здійснює відповідні операції, не може зачіпатися тією обставиною, що в ланцюгу поставок, в яку входять зазначені операції, попередня або наступна операція будуть пов`язані з шахрайством при сплаті податку на додану вартість, про яку платник податку не знав та не міг знати.
В даному випадку, контролюючим органом не доведено недобросовісність платника податку ТОВ «Криворіжремспецтранс» у взаємовідносинах з ТОВ «Лідер Констракшн» та ТОВ «РЕДРІНГ».
Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Такий висновок узгоджується із позицією колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові по справі №К/9901/1349/17.
Крім того, на момент розгляду справи судом відсутній вирок суду, що набрав законної сили, яким могли бути встановлені обставини фіктивності контрагентів-постачальників позивача.
Реалізація товару контрагентом, виробником якого він не являється у зв`язку із відсутністю основних фондів, не є підставою для висновків про нереальність господарських операцій, оскільки для факту купівлі-продажу не обов`язково потрібно мати власні основні засоби.
Це твердження підтверджується позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №804/3420/16 адміністративного провадження №К/9901/4030/17 від 07 березня 2018 року.
Враховуючи те, що вказані операції по суті носили характер перепродажу продукції, що не заборонено законодавством та за встановлених обсягів постачання не потребує значних трудових та організаційних ресурсів для їх проведення.
Така позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у справі N 814/3861/14 адміністративного провадження К/9901/8257/18 від 14 лютого 2018 року
Контролюючим органом всупереч вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів купівлі - продажу, укладених позивачем з контрагентом, як не було надано і доказів про наявність фактів, які встановлені судами, однак не враховані під час прийняття рішень, та свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки, які стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Представником відповідача, як суб`єктом владних повноважень, в судовому засіданні не доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Врона