Справа № 240/9902/19
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Житомир

справа № 240/9902/19

категорія 102080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Житомирський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внести зміни до актового запису цивільного стану про шлюб №746 від 29.05.1971, а саме змінити національність нареченого « русский » на «поляк».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09.06.2017 у справі №295/3238/17 за його заявою судом встановлено факт, що його мати ОСОБА_3 , 1909 року народження, є рідною сестрою репресованого ОСОБА_4 , 1912 року народження, який за національністю «поляк». Вказує, що таким чином його мати є полькою, однак у його свідоцтві про народження національність батьків не вказана у зв"язку з репресіями (за національною приналежністю) в 1937 році.

Бажаючи реалізувати право на національну самоідентифікацію як «поляк», позивач звернувся до Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про внесення змін зокрема, до актового запису про шлюб №746 від 29.05.1971, складеного на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зазначивши національність нареченого з " русский " на "поляк".

За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем у листі від 11.01.2019 повідомлено про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.09.2019 за правилами спрощеного позовного провадження.

04 вересня 2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану надіслано до суду відзив на позовну заяву за вх.№20023/19, в якому відповідач заперечує проти того, що права та законні інтереси позивача були порушені у зв"язку з наданням заявнику листа про відмову від 11.01.2019.

Зазначає, що згідно з Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 (далі - Правила №96/5) до актових записів цивільного стану вносяться зміни у частині де була допущена помилка. Проте, на підставі наданих позивачем документів відповідачем з"ясовано, що відповідно до відомостей, зазначених у копії свідоцтва про народження позивача у графі "батьки" зазначено прізвище, власне ім`я, по батькові батька та матері. Відомості щодо національності батьків позивача відсутні. Національність позивача - «поляк» не підтверджується жодним документом.

Правилами №96/5 передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану не уповноважені розглядати та приєднувати до матеріалів справи інші документи, ніж акти цивільного стану, їх архівні копії та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

З огляду на зазначене Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не має жодних законних та достатніх підстав для внесення відповідних змін.

Позивач та його представник та представник відповідача у визначений день та час, 11.09.2019, до суду прибули, проте перед початком судового засідання подав через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (вх.№20657/19 та №20655/19), відповідно.

Зважаючи на подані позивачем, представником позивача та представником відповідача клопотання, керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з урахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 07.08.1937 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 07.08.1937 в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис №2480. У графі відомості про батька зазначено " ОСОБА_6 ", у графі відомості про матір " ОСОБА_7 " (а.с.13).

Згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 29.05.1971 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 29.05.1971 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №746 про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с.12).

Відповідно до копії рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.06.2017 у справі №295/3238/17, яке набрало законної сили 27.06.2017, встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_4 , рідною сестрою якого є мати заявника - ОСОБА_3 (а.с.11).

Позивач звернувся до Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про внесення змін до актового запису про шлюб №746 від 29.05.1971, складеного Міським бюро державної реєстрації актів цивільного стану м.Житомира, із зазначенням у графі національності нареченого - "поляк" замість « русский » що не заперечується сторонами.

11 січня 2019 року Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за результатами розгляду заяви позивача від 02.01.2019 листом за №97/36/9.23-23 від 11.01.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав, які підтверджуються документально.

Одночасно повідомлено, що відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 (далі - Правила №96/5), до актових записів цивільного стану вносяться зміни у частині, де була допущена помилка.

Відповідно до відомостей, зазначених у доданій до заяви копії свідоцтва про народження позивача, у графі "батьки" зазначено прізвище, власне ім`я, по батькові батька та матері. Відомості щодо національності батьків позивача відсутні.

У архівній довідці про шлюб батьків позивача національність нареченого та нареченої не вказана.

Щодо посилання позивача на архівну копію метричного запису про народження по Могильовському фарному костелу Могильовського уєзду Могильовської губернії за 1909 рік, де вказано, що 02.06.1909 у Могильовському фарному костелі була хрещена дитина за іменем " ОСОБА_7 ", відповідач зазначив, що вказаним документом підтверджено лише той факт, що мати позивача - ОСОБА_7 , у 1909 році була хрещена у костелі, що ніяким чином не підтверджує її приналежність до національності "полька", адже дана національність не підтверджується жодним документом.

З урахуванням викладеного та відповідно до Правил №96/5 відділи державної реєстрації актів цивільного стану не уповноважені розглядати та приєднувати до матеріалів справ інші документи, ніж акти цивільного стану їх архівні копії та витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Статтею 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" від 25.06.1992 №2494-XII (далі - Закон України "Про національні меншини в Україні") визначено, що до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про національні меншини в Україні" відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Відповідно до приписів частини другої статті 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав і свобод громадян за національною ознакою забороняється й карається законом.

Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" від 09 грудня 1997 року №703/97-ВР передбачено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить визначення поняття "національність".

В загальновідомому мовному вжитку "національність" це приналежність особи до нації, держави або народу. Іншими словами під національністю розуміють приналежність людини до певної національної, етнічної групи, що включає спільність мови, історії, культури і традицій.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що у позивача є потреба в офіційному підтвердженні в офіційному документі, виданому органом державної влади України, своєї належності до національності "поляк", яка визначається в залежності від національності батьків.

Позивач наполягає на тому, що у своєму повсякденному житті усвідомлює та відчуває себе як поляк, виходячи з коренів походження по лінії матері.

Окрім того, позивач надав суду копію листа №192/19 від 21.06.2019 Громадської організації «Житомирська обласна спілка поляків України» відповідно до змісту якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2015 року є членом громадської організації «Житомирська обласна спілка поляків України». Також зазначено, що ОСОБА_1 з 2015 року вивчає польську мову і літературу, історію та польську культуру в Польській суботньо-недільній школі у Житомирі. Документи, які ОСОБА_1 надав для ознайомлення, дійсно підтверджують факт того, що він за родинними зв"язками за національністю - поляк (а.с.15).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , батьком позивача зазначено ОСОБА_6 , а мати - ОСОБА_7 .

Відповідно до змісту рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.06.2017 у справі №295/3238/17, яке набрало законної сили 27.06.2017, встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_4 , рідною сестрою якого є мати заявника - ОСОБА_3 . Окрім того у вказаному рішенні суду зазначено, що мати позивача ОСОБА_3 народилася в сім`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , уродженої ОСОБА_12, а також зазначено, що національність ОСОБА_4 , 1912 року народження, - «поляк».

З огляду на викладене, суд зазначає, що за наявними у справі матеріалами, належність позивача - ОСОБА_1 до національності "поляк" підтверджується наявним у справі копіями документів, що свідчать про родинні зв"язки.

З огляду на зазначене, посилання позивача на те, що за національністю він є - поляк є обґрунтованими.

Позивач звернувся до адміністративного суду у зв`язку із тим, що має намір встановити свою національність по лінії матері, оскільки рідний дядько по лінії матері - ОСОБА_4 за національністю "поляк", що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.

Також, суд зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять інших відомостей про національність матері позивача, проте це не виключає тверджень позивача про його національність як " поляка ".

Чинне законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відсутність нормативно-правових актів, які встановлюють порядок зміни відомостей про національність в актових записах, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки саме Держава повинна забезпечити видання таких нормативно-правових актів. Більш того, таке право позивача прямо гарантоване статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні".

Статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Крім того, глава 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) регулює особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи.

Згідно з ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність та збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства

Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин" № 703/97-ВР від 09.12.1997, визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відтак позивач має право ідентифікувати свою національність по лінії матері, і в тому числі в актовому записі №746 від 29.05.1971 про одруження, складеному Міським бюро державної реєстрації актів цивільного стану м.Житомира, а саме: змінити національність нареченого з " русский " на "поляк", оскільки його рідний дядько, по лінії матері, ОСОБА_4 за національністю "поляк", що підтверджено наданими письмовими доказами.

Слід зауважити, що в межах цієї справи суд не встановлює факту належності позивача до певної національності, а підтверджує наявність у позивача підстав для реалізації права вільного вибору національності одного з батьків, що потребує внесення змін до актового запису №746 від 29.05.1971.

Також, слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 16.05.2013 у справі "Гарнага проти України" (№20390/07) наголошено на необхідності дотримання державою справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому.

Тобто, при обмеженні права позивача приймати рішення щодо визначення власної національної приналежності, державним органом не було надано жодного обґрунтування, що є недопустимим.

При цьому, зміни до актового запису про народження позивача в частині національності жодним чином не впливають ані на інтереси держави, ані на інтереси суспільства в цілому.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону №2398-VI запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.3 Закону № 2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус.

Положеннями статті 22 Закону №2398-VI визначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану визначений Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793 (далі - Правила №96/5) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 1.7 розділу І Правил №96/5 зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.1 Правил №96/5 заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа.

Пунктом 2.6 Правил №96/5 визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Згідно із пунктом 2.12 Правил №96/5 на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.13 Правил №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: 2.13.2 - постанова адміністративного суду.

Згідно з пунктом 2.13.12 Правил №96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Згідно з пунктом 2.16.7 Правил №96/5 на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що зміни до актового запису цивільного стану можуть бути внесені, зокрема, на підставі рішення суду про внесення змін в актовий запис цивільного стану, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип належного урядування покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Суд також приймає до уваги, що рішенням Європейського суду з прав людини справа "Гарнага проти України" (Заява №20390/07) від 16.05.2013, в аналогічній справі щодо права особи на зміну по-батькові, порядок якого також не був передбачений діючим законодавством, визнано порушення Україною статті 8 Конвенції, оскільки державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться, вони не виконали своє позитивне зобов`язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Частиною 4 статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Крім того, відповідно до положень статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" актові записи цивільного стану, складені на паперових носіях, формуються в книги державної реєстрації актів цивільного стану, що зберігаються в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану протягом установленого законодавством строку.

Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст.9 КАС України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, викладену у листі від 11.01.2019 №97/36/9.23-23 щодо внесення змін до актового запису про одруження №746 від 29.05.1971, складеного Міським бюро державної реєстрації актів цивільного стану м.Житомира, із зазначенням у графі національність нареченого "поляк" замість " русский ".

Щодо посилання відповідача на те, що при державній реєстрації актів цивільного стану не було допущено помилок, а тому зміни не можуть бути внесені, то суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено, що зміни до актів цивільного стану вносяться лише при наявності помилок.

Таким чином, оскільки рідній дядько позивача по лінії матері - ОСОБА_4 за походженням є поляком, суд вважає, що у відповідача були достатні підстави внести відповідні зміни до актового запису цивільного стану, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, їх задоволення.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_4 ) до Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (вул.Соборна, буд.1, м.Житомир, 10014, ) про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, викладену у листі від 11.01.2019 №97/36/9.23-23 щодо внесення змін до актового запису про одруження №746 від 29.05.1971, складеного Міським бюро державної реєстрації актів цивільного стану м.Житомира, із зазначенням у графі національність нареченого "поляк" замість "русский".

Зобов"язати Житомирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внести зміни до актового запису №746 від 29.05.1971 про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , складеного Міським бюро державної реєстрації актів цивільного стану м.Житомира, із зазначенням у графі національність нареченого "поляк" замість « русский ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 18 жовтня 2019 року.

Суддя А.В. Горовенко