Справа № 1.380.2019.001522
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8072/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Большакової О. О., Мікули О. І.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача Свистович Ю. П.,

представника відповідача Дорош А. Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року (рішення ухвалено у м. Львові судом в складі головуючого судді Мартинюка В. Я., повний текст рішення виготовлений 01 липня 2019 року) у справі № 1.380.2019.001522 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛМАР» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ТОВ «ОЛМАР» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач просив, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:

№ від 29.12.2018, яким ТОВ «ОЛМАР» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 5006937 грн 00 коп., в тому числі 3337958 грн 00 коп. за податковими зобов`язаннями та 1668979 грн 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№ від 29.12.2018 в частині донарахування ТОВ «ОЛМАР» податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3708842 грн 60 коп. та штрафних санкцій в сумі 1854421 грн 30 коп.

Позивач посилався на те, що реальність його господарських операцій з ТОВ «Олимпия» підтверджується наданими контролюючому органу актами прийому-передачі видатковими накладними, прибутковими накладними, ордерами, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, витягами з оборотно-сальдової відомості, накладними на відпуск та іншими документами, які не є документами первинного бухгалтерського обліку, але які складено в процесі здійснення господарських операцій і підтверджують факти виконання взаємних зобов`язань сторін. Зауважень до повноти надання складання документів та форми їх складення контролюючий орган в акті перевірки не висловив. Висновок контролюючого органу про відсутність проведення тих чи інших господарських операцій лише на підставі аналізу даних Єдиного державного реєстру податкових накладних є помилковим, оскільки платник податку не обмежений вести свою господарську діяльність з контрагентами, які в силу обраної ними системи оподаткування не є платниками податку на додану вартість.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано прийняті Головним управлінням ДФС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 № та від 29.12.2018 № в частині донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3708842 грн 60 коп. та штрафних санкцій в сумі 1854421 грн 30 коп.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд не взяв до уваги докази податкового органу, які у своїй сукупності вказують на нереальність вчинення позивачем господарських операцій з контрагентом ТОВ «Олимпия», що призвело до безпідставного формування позивачем податкового кредиту. Перевіркою встановлено відсутність фактичного отримання ТОВ «ОЛМАР» товарів від ТОВ «Олимпия» на загальну суму 22 253 055 грн 60 коп., у тому числі ПДВ 3708842 грн 60 коп. Господарські операції ТОВ «ОЛМАР» із наведеним контрагентом-постачальником не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Однак, наслідком діяльності ТОВ «Олимпия», на думку відповідача, є виключно чи переважно формування податкових зобов`язань щодо контрагентів. Тому податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 № та № прийняті відповідачем обґрунтовано.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ТОВ «ОЛМАР» подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка просить апеляційну скаргу задовольнити, представника позивача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОЛМАР», суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № від 29.12.2018 в частині донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3708842 грн 60 коп. та штрафних санкцій в сумі 1854421 грн 30 коп. та № від 29.12.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 5006937 грн 00 коп., в тому числі 3337958 грн 00 коп. за податковими зобов`язаннями та 1668979 грн 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), оскільки висновки відповідача про нереальність вчинення позивачем господарських операцій з контрагентом ТОВ «Олимпия», що призвело до безпідставного формування податкового кредиту, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ОЛМАР» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, Головним управління ДФС у Львівській області складено акт від 14.12.2018 за № 2840/13-01-14-02/22411887.

Згідно з актом від 14.12.2018 № 2840/13-01-14-02/22411887 перевіркою встановлено порушення позивачем:

п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3337958 грн 00 коп.;

п.44.1 ст.44, підп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на суму 3337958 грн 00 коп.

На підставі акта перевірки від 14.12.2018 № 2840/13-01-14-02/22411887 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018:

№ , яким ТОВ «ОЛМАР» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 5572736 грн 00 коп., в тому числі 3715157 грн 00 коп. за податковими зобов`язаннями та 1857579 грн 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

№ , яким ТОВ «ОЛМАР» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 5006937 грн 00 коп., в тому числі 3337958 грн 00 коп. за податковими зобов`язаннями та 1668979 грн 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлені-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, однак були залишені без змін.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1). При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2). При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Олимпия».

У ході судового розгляду встановлено, що 29.01.2018 між ТОВ «ОЛМАР» (Покупець) й ТОВ «Олимпия» (Постачальник) було укладено договір поставки № 290118/1, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений договором термін товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

На підтвердження реальності виконання даного договору позивачем надано специфікації, видаткові накладні, акт прийому-передачі, податкові накладні, платіжні доручення, посвідчення про якість від 29.01.2018 на олію соняшникову нерафіновану першого ґатунку ДСТУ 4492:2005

Отриману від ТОВ «Олимпия» продукцію було передано позивачем на комісію ТОВ «Грейнлайн» на підставі укладеного договору № 290118-О/Г комісії на реалізацію сільськогосподарської продукцію від 29.01.2018 та актів прийому-передачі сільськогосподарської продукції на комісію. Дану продукцію доставлено до місця приймання-передачі до олійних терміналів постачальником та комісіонером, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними. Комісіонером було експортовано продукцію на підставі наявних зовнішньоекономічних контрактів: № GR2018/0207 та № GR2018/0207-1 від 07.02.2018 з компанією Nord projects UAB (Литва), № GR2018/0214 від 14.02.2018 з компанією UAB «Eglauta» (Литва).

На підтвердження реальності здійснення вищезгаданих господарських операцій позивачем надано специфікації до договору № 290118-О/Г від 29.01.2018 комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції, доповнення до специфікацій, акти прийому-передачі сільськогосподарської продукції на комісію, звіти комісіонера, акти надання послуг, акти про технологічні втрати, вантажно-митні декларації, рахунки-фактури, листи ПАТ «Укргазбанк» про надання інформації про продаж валютних коштів, тощо.

Щодо походження придбаного товару, то ТОВ «ОЛМАР» надало договір про виготовлення продукції з давальницької сировини від 16.11.2017 за № 0118П, укладеного між ТОВ «Олимпия» й ТОВ «Будмаркет-99», посвідчення про якість від 29.01.2018 на олію соняшникову нерафіновану першого ґатунку ДСТУ 4492:2005, довідка про порядок виготовлення товару, протокол дослідження проб харчових продуктів від 06.02.2018 за № 14, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), акти приймання-передачі готової продукції по договору про виготовлення продукції з давальницької сировини.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_1 пояснив, що він надавав позивачу послуги з юридичного супроводу, зокрема на його ім`я від імені товариства була виписана довіреність на підставі якої він здійснював всі необхідні дії пов`язані з прийманням-передачею продукції та документації. Також, ОСОБА_1 пояснив, що видаткові накладні ним підписувались у м. Миколаєві, а також те, що ним перевірялась матеріально-технічна база контрагентів-постачальників.

Директор ТОВ «ОЛМАР» ОСОБА_2 , яка надавала пояснення в суді першої інстанції як свідок, підтвердила реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Олимпия», а також зазначила, що відповідні договори надсилались поштою, а потім підписувались у м. Львові.

Разом з тим, в акті перевірки від 14.12.2018 № 2840/13-01-14-02/22411887 відповідач зазначає, що проведеним аналізом ЄДРПН за період жовтень 2017 року лютий 2018 року не встановлено реєстрації податкових накладних на користь ТОВ «Олимпия» по операціях з придбання послуг оренди складських приміщень та/або послуг зберігання товарно-матеріальних цінностей, в тому числі за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117. Згідно з поданою звітністю ТОВ «Олимпия» до органів ДФС перевіркою встановлено, що у контрагента-постачальника відсутні основні фонди, а саме: нерухоме майно, транспортні засоби та земельні ділянки, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності. Також, проведеним аналізом встановлено, що постачальники ТОВ «Олімпія» ТОВ «Хайбуд», ТОВ «Агро-Спектр» та ТОВ «Айрон-Альянс Інтер» не є виробниками реалізованих товарів, а відсутність реального (законного) джерела походження ідентифікованого товару (відсутність дійсного формування цього активу), унеможливлює його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій, зокрема до ТОВ «Олимпия» та наступного за ним платника податків ТОВ «ОЛМАР».

При цьому, контролюючим органом були направлені запити на проведення зустрічних звірок вищенаведених суб`єктів господарювання, однак на час складення акта перевірки і судового розгляду даної справи матеріали таких перевірок відсутні.

Тому колегія суддів апеляційного суду критично ставиться до таких висновків контролюючого органу, оскільки такі належним чином не підтверджені та ґрунтуються виключно на аналізі господарської діяльності контрагента позивача ТОВ «Олимпия» та його постачальників ТОВ «Хайбуд», ТОВ «Агро-Спектр» та ТОВ «Айрон-Альянс Інтер», а не на дослідженні господарських операції безпосередньо між позивачем ТОВ «ОЛМАР» та ТОВ «Олимпия».

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що позивачем правомірно було сформовано податковий кредит за результатами господарських операцій з ТОВ «Олимпия» на загальну суму 3708843 грн 00 коп., тому податкове повідомлення-рішення від 29.12.2018 № в частині донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 3708842 грн 60 коп. та штрафних санкцій в сумі 1854421 грн 30 коп. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Згідно з пп. 138.10.3 п.138.10. ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У зв`язку з тим, що висновки акта перевірки від 14.12.2018 про заниження позивачем податку на додану вартість по господарських операціях з контрагентом ТОВ «Олимпия», з якими контролюючий орган пов`язує порушення податкового законодавства при оподаткуванні податком на прибуток, в ході судового розгляду справи не були підтверджені, висновок відповідача про заниження ТОВ «ОЛМАР» податку на прибуток у розмірі 3337958 грн 00 коп. є помилковим.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.12.2018 № , яким ТОВ «ОЛМАР» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 5006937 грн 00 коп., в тому числі 3337958 грн 00 коп. за податковими зобов`язаннями та 1668979 грн 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) також є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та підставою для задоволення апеляційної скарги бути не можуть.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області (тепер Головне управління ДПС у Львівській області) залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001522 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула
Повний текст постанови виготовлений 18.10.2019.