Справа № 200/6565/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року справа №200/6565/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Міронової Г.М., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - Довбиш В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року (повний текст складено 10 липня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/6565/19-а (суддя І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора заступника начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області в особі голови ліквідаційної комісії або ліквідатора заступника начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Остапчука Василя Васильовича у якому просив суд : - зобов`язання нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень; - зобов`язання нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень; - зобов`язання нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень; - зобов`язання нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень; - зобов`язання нарахувати та сплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 03.12.2003 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України.

Наказом міністра МВС України Авакова А.Б. від 12 серпня 2014 року № 1535 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів МВС.

Наказом Головного управління внутрішніх справ України в Донецькій області від 05 вересня 2014 року № 333о/с позивачу нараховано вислугу станом на 12 серпня 2014 року в календарному обчисленні 12 років 07 місяців 02 дні.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14: - визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності; - визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу; - визнано протиправним та скасовано наказ головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років та оголошення наказу про звільнення; - зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року; - стягнуто зі Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 44268,00 грн. без урахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу МВС залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14 без змін.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 337 о/с було поновлено позивача на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с було звільнено з ОВС у запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) за п. 64 г (через скорочення штату) капітана міліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 06 листопада 2015 року.

Зазначає, що за час проходження служби в міліції матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці та річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням йому сплачено не повною мірою.

Також наголошує, що відповідачем не сплачено середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 200/6565/19-а позов задоволено. Зобов`язати Слов`янський міський відділ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області: - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що матеріальна допомога особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ сплачується у межах асигнувань, що виділяються на утримання. Крім того, позивач отримував матеріальну допомогу в грудні 2007 року у розмірі 1380,00 грн., в серпні 2009 року у розмірі 1500,00 грн., в липні 2000 року у розмірі 1500,00 грн., в вересні 2011 600,00 грн.

Річної грошової допомоги у розмірі окладу за військове (спеціальне) звання позивачу не нараховувалась та не сплачувалась з огляду на те, що позивач не надав довідку з державної служби зайнятості.

Судом першої інстанції не враховано, що середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені було стягнуто постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29.02.2016 року по справі № 805/5021/15-а.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а прийняте судом першої інстанції рішення, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував позивач, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03.12.2003 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 47-51).

Правові засади організації та діяльності міліції України, визначено Законом України Про міліцію, що діяв на час спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 5 Закону України Про міліцію визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14 стосовно проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ було встановлено наступне (а.с. 17-23).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 14.08.2013 №362 о/с ОСОБА_1 призначений заступником начальника ізолятору тимчасового тримання (ІТТ) затриманих і взятих під варту осіб Слов`янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району).

В період з 12.04.2014 по 07.07.2014 на території міста Слов`янськ перебували незаконні озброєні формування, які протиставили себе органам державної влади України та захопили і насильницьким шляхом утримували протягом зазначеного періоду владу в цьому регіоні.

12.04.2014 озброєними представниками так званої Донецької народної республіки захоплено адміністративне приміщення Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, яке знаходиться за адресою: м. Слов`янськ, вул. Леніна, 30.

Після захоплення адміністративного приміщення особовий склад Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області для подальшої роботи був переведений до будівлі колишнього Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (м. Слов`янськ, вул. Р.Люксембург, 67).

Після захоплення, оскільки приміщення ІТТ знаходилось на ремонті, позивач виконував наступні обов`язки: чергування в слідчо-оперативній групі, охорона громадського порядку, контроль і розстановка несення служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 липня 2014 року №745 за фактом порушення окремими працівниками Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області службової дисципліни, відповідно до вимог п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, комісії було доручено провести службове розслідування.

За наслідками проведення службового розслідування 29 липня 2014 року Міністерством внутрішніх справ України складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області. В якому зазначено, що керівник позивача, схилив своїх підлеглих, у тому числі і позивача, до виконання завдань представників ДНР щодо охорони адміністративного приміщення міської адміністрації.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, позивача слід звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

29.07.2014 МВС України складено наказ від 29.07.2014 № 805 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях. Згідно з зазначеним наказом за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України Про міліцію та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача, звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно з витягом з наказу від 12.08.2014 № 1535 о/с МВС України, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

На виконання зазначених наказів № 805 від 29.07.2014 та № 1535 від 12.08.2014, відповідачем-2 прийнято наказ від 05.09.2014 № 333о/с, згідно з витягом з якого вислуга років позивача станом на 12.08.2014 у календарному обчисленні складає 12 років 07 місяців 02 днів, у пільговому - 17 роки, 03 місяців 02 днів. Із цим витягом позивач був ознайомлений 17.09.2014.

Визнання незаконними та скасування наказів Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29 липня 2014 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та № 1535о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення позивачу вислуги років та оголошення наказу про звільнення, а також поновлення позивача на роботі з стягненням грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є предметом спору переданого на вирішення суду.

За результатами апеляційного провадження Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд прийняв рішення про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства внутрішніх справ України №805 від 29 липня 2014 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності; визнав протиправним та скасував наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу; визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №333о/с від 05 вересня 2014 року в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років та оголошення наказу про звільнення; зобов`язав Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року та стягнув зі Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 44268,00 грн. без урахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу МВС залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі № 808/7013/14 без змін (а.с. 24-28). На підставі судового рішення наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 337 о/с було поновлено позивача на посаді заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 13 серпня 2014 року (а.с. 42-43).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с було звільнено з ОВС у запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) за п. 64 г (через скорочення штату) капітана міліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника ізолятору тимчасового тримання узятих під варту осіб Слов`янського міського відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) з 06 листопада 2015 року (а.с. 44-45).

Сторонами не заперечується, що за час проходження служби в міліції позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці та річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням йому сплачено не повною мірою. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень суд зазначає наступне.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ , чинним під час виникнення спірних правовідносин між сторонами, затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Підпунктами 2.16.3-2.16.4 пункту 16.3 розділу II вказаної Інструкції передбачено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Згідно з довідкою відповідача № 22/лк від 06.02.2019 року (а.с. 55) ОСОБА_1 перебував у відпустках за період проходження служби, проте, як зазначає відповідач у відзиві матеріальна допомога на оздоровлення при наданні відпусток йому не сплачувалась з підстав відсутності коштів та мотивованих рапортів.

Відповідно до довідки відповідача від 24.05.2018 року № 87зі/лк позивачу було нараховане та сплачене грошове забезпечення з грудня 2006 року по травень 2014 року в сумі 21886,13 гривень, тому матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки мала виплачуватись, виходячи з цієї ж суми (а.с. 56-59).

Суд першої інстанції зазначив, що відсутність фінансування державного органу не унеможливлює право службовця правоохоронних органів на право соціального захисту, встановлене Конституцією України та Закону № 2011-XII, тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити матеріальну допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі 21886,13 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає, що закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Приписи ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII не пов`язують надання грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення з затвердженим кошторисом фонду грошового забезпечення відповідного органу, та обов`язковим поданням відповідного рапорту та мають імперативний характер, тобто її виплата є обов`язковою та гарантується державою.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача в частині того, що відповідно до довідки № 8331л/к/303/09-19 від 06.06.2019 позивачу сплачено матеріальна допомога в грудні 2007 року у розмірі 1380,00 грн., в серпні 2009 року у розмірі 1500,00 грн., в липні 2000 року у розмірі 1500,00 грн., в вересні 2011 600,00 грн. з огляду на те, що відповідач не довів, що вказані суми сплачені сам на виконання приписів ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень суд зазначає наступне.

Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей передбачено, що особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховане грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Довідкою відповідача від 26.08.2015 року № 15/10190 встановлено, що оклад позивача за званням складає 120,00 гривень, тому за 12 місяців сума щомісячної грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням складає 1440,00 гривень (а.с. 53).

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо перебування ОСОБА_1 на обліку в центі зайнятості, оскільки позивачем надано довідку Слов`янського міського центру зайнятості від 01.02.2019 року № 03-08/354 про те, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по теперішній час не перебував на обліку безробітних (а.с. 62).

Відтак, вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити річну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у розмірі 1440,00 гривень також підлягають задоволенні.

Стосовно задоволення позовних вимог про зобов`язання нарахувати та сплатити середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за спірний період не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

При цьому, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці та річна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням є виплатами які мають разовий характер, а тому відповідно до приписів статей 1 та 2 Закону № 2050-ІІІ не є тим доходом який підлягає компенсації.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та сплати позивачу компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень та про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити позивачу компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити середньо грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - перший відповідач), Слов`янського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) (далі - другий відповідач) про: - визнання частково незаконним наказу першого відповідача від 6 листопада 2015 року № 354 о/с в частині та зобов`язання першого відповідача внести зміни до нього в частині визначення вислуги років та виплати грошової допомоги; - стягнення з другого відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19 жовтня 2015 року по 3 листопада 2015 року в розмірі 2 083,00 грн.; - стягнення з другого відповідача одноразової грошової допомоги в розмірі 34'417,00 грн.; - стягнення з другого відповідача грошового забезпечення за два місяці (після звільнення) в розмірі 10 589,00 грн.; - стягнення з другого відповідача компенсації за невикористану відпустку; - зобов`язання другого відповідача виплатити позивачу середнє грошове забезпечення з 6 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі № 805/5021/15-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року позов задоволено частково, а саме: - стягнуто з другого відповідача на користь ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 34 417 грн. 05 коп.; - стягнуто з другого відповідача на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 7 563 грн. 04 коп.; - стягнуто з другого відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік в розмірі 5 148 грн. 85 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року касаційну скаргу Слов`янського міського відділу (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року в частині здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд. В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року залишити без змін.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити.

Абзаци 2,4,5 частини 2 резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області; - нарахувати та сплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 200/6565/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 200/6565/19-а змінити.

Абзаци 2,4,5 частини 2 резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області; - нарахувати та сплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 29663,44 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошової допомоги за військовим (спеціальним) званням у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 1825,92 гривень; - нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені за період з 07 листопада 2015 року по 01 травня 2019 року у розмірі 236833,68 гривень.

В решті - рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 200/6565/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко