Справа № 824/841/19-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/841/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

18 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року (ухвала в повному обсязі складена 29.07.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовом до Міністерства юстиції України (відповідача), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №1571/5 від 24 травня 2019 року.

Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила зупинити дію оскаржуваного наказу відповідача, в частині зупинення його дії щодо тимчасового блокування доступу державного реєстратору Чернівецької міської ради Чернівецької області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці.

Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 24.07.2019 заяву про забезпечення адміністративного позову задовольнив. Зупинив дію наказу Міністерства юстиції України №1571/5 від 24.05.2019 року в частині тимчасового блокування державному реєстратору Чернівецької міської ради Чернівецької області ОСОБА_1 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно до вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги відповідач зазначає, що за результатами задоволення скарги головного управління Держеокадастру у Чернівецькій області №0-24-0.72-1062/2-19 від 11 березня 2019 року, з доповненнями до неї №5-24-0.72-1902/2-19 від 25.04.2019, зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.07.2016 №30416963, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацькою Галиною Федорівною, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право №15351093; тимчасово заблоковано доступ державному реєстратору Чернівецької міської ради Чернівецької області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці. Вважає, що доводи позивача про те, що у зв`язку із тимчасовим блокуванням доступу до державного реєстру речових прав на нерухоме майно будуть порушуватися інтереси, осіб, які звернулись до заявника, як до державного реєстратора, є припущеннями, а також зазначає, що фактичне блокування доступу до Реєстру є заходом дисциплінарного впливу на державного реєстратора. Порядок реалізації експериментального проекту з організації визначення професійної компетентності осіб, які мають намір здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та/або державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №860 від 24 жовтня 2018 року та з урахуванням ст. 58 Конституції України, визначення професійної компетентності щодо осіб, призначених на посади до 01 січня 2019 року, не проводиться.

Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в поясненнях до апеляційної скарги вважає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не зазначив про об`єктивні докази існування очевидної небезпеки заподіянню шкоди правам, свободам та законним інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що ухвала про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу не буде рівнозначним задоволенню позовних вимог, оскільки спрямована на реалізацію ефективного права на захист гарантованого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що існування очевидних ознак порушення прав та інтересів державного реєстратора, так як не вирішення Мінюстом питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді державного реєстратора Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацької Г.Ф., створює реальну загрозу притягнення позивача до юридичної відповідальності за порушення порядку та строків розгляду заяв про державну реєстрацію, що не були розглянуті на момент прийняття рішення в частині тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане також порушує права та інтереси інших осіб, які звернулись до позивача з заявами про вчинення реєстраційних дій, внаслідок фактичної неможливості розпоряджатись своїм майном, завершити процедуру реєстрації шляхом звернення до іншого суб`єкта реєстрації прав.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Міністерства юстиції України «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №1571/5 від 24 травня 2019 року вирішено:

- скаргу головного управління Держеокадастру у Чернівецькій області №0-24-0.72-1062/2-19 від 11 березня 2019 року, з доповненнями до неї №5-24-0.72-1902/2-19 від 25.04.2019 року задовольнити у повному обсязі;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.07.2016 №30416963, прийняте державним реєстратором Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацькою Галиною Федорівною, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право №15351093;

- тимчасово заблокувати доступ державному реєстратору Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацькій Галині Федорівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці;

- виконання пункту 2 наказу покласти на Департамент державної реєстрації та нотаріату;

- виконання пункту 3 наказу покласти на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

В поданій заяві про забезпечення позову, заявник стверджує, що наразі існує очевидна небезпека заподіянню шкоди правам, свободам та законним інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі по суті, оскільки, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України є діючим та таким, що блокує здійснення позивачем своїх повноваження державного реєстратора, що завдає шкоду не тільки їй, а й іншому колу осіб, які звернулися до неї із заява про вчинення реєстраційних дій. Одночасно зазначає і про те, що в оскарженому наказі непередбачено порядку передачі на розгляд до іншого суб`єкта реєстрації реєстраційних справ, що були подані до неї як до державного реєстратора, якому тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру прав для проведення відповідних дій.

Також звертає увагу суду на те, що Порядком реалізації експериментального проекту з організації визначення професійної компетентності осіб, які мають намір здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та/або державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №860 від 24 жовтня 2018 року, передбачено проходження обов`язкового тестування для державних реєстраторів, стосовно яких Мін`юстом прийнято рішення про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, перед відновленням їм доступу до відповідного Реєстру, з метою визнання їх професійної компетентності.

Зазначає, що даним нормативно-правовим актом не визначено граничних термінів для призначення такого тестування, крім того, фактичне блокування доступу до Реєстру для позивача буде тривати і надалі, незалежно від того чи сплине строк такого блокування, фактично оскаржуваний наказ є формальною підставою для проходження тестування, результати якого в свою чергу можуть позбавити її права займатися професійною діяльністю державного реєстратора, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду в даній справі та вплине на ефективність захисту та поновленню порушених прав та інтересів заявника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, положеннями статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За приписами частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006).

Принципами Рекомендації №К(89)8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1998, визначено наступне:

- приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

- заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правоможний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;

- заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

- провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, приймаючи оскаржуваний наказ та блокуючи доступ позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач не вирішив питання щодо передачі реєстраційних справ, що знаходяться на розгляді у позивача.

Так, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Як встановлено судом першої інстанції з наказу Міністерства юстиції України №1571/5 від 24.05.2019, питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у державного реєстратора Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацької Г.Ф., відповідачем не вирішувалось.

Вказане свідчить про існування очевидних ознак порушення прав та інтересів державного реєстратора, так як не вирішення Мінюстом прямо передбаченого Законом питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді державного реєстратора Чернівецької міської ради Чернівецької області Карвацької Г.Ф., створює реальну загрозу притягнення позивача до юридичної відповідальності за порушення порядку та строків розгляду заяв про державну реєстрацію, що не були розглянуті на момент прийняття рішення в частині тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначене також порушує права та інтереси інших осіб, які звернулись до позивача з заявами про вчинення реєстраційних дій, внаслідок фактичної неможливості розпоряджатись своїм майном, завершити процедуру реєстрації шляхом звернення до іншого суб`єкта реєстрації прав.

Суд першої інстанції звернув увагу на положення Порядку реалізації експериментального проекту з організації визначення професійної компетентності осіб, які мають намір здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та/або державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №860 від 24 жовтня 2018 року (далі Порядок №860).

Пунктом 2 Порядку №860 передбачено, що визначення професійної компетентності в обов`язковому порядку здійснюється щодо державних реєстраторів, стосовно яких Мін`юстом прийнято рішення про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перед відновленням їм доступу до відповідного Реєстру.

Також, відповідно до пунктів 3-5 Порядку №860 організація визначення професійної компетентності осіб здійснюється Мін`юстом шляхом автоматизованого анонімного тестування, що проводиться один раз на місяць. У разі потреби за рішенням Мін`юсту автоматизоване анонімне тестування може проводитися більше ніж один раз на місяць. Для проходження автоматизованого анонімного тестування особи, визначені в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, подають до Мін`юсту відповідну заяву та засвідчену особистим підписом копію паспорта громадянина України. Повідомлення про дату, час та місце проведення автоматизованого анонімного тестування, а також прізвище, ім`я та по батькові осіб, які виявили бажання пройти таке тестування, розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту не пізніше ніж за сім календарних днів до дня його проведення.

Пунктом 16 Порядку №860 визначено, що на підставі результатів автоматизованого анонімного тестування визначається професійна компетентність осіб, визначених в абзаці першому пункту 2 цього Порядку. Особи, які правильно відповіли на 75 відсотків тестових завдань, вважаються такими, що успішно пройшли автоматизоване анонімне тестування. Таким особам видається сертифікат про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації, зразок та опис якого затверджується Мін`юстом.

Отже, у разі прийняття рішення про тимчасове блокування доступу державному реєстратору, відновлення йому доступу здійснюється за умови надання сертифіката про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації.

Зазначене також свідчить про те, що блокування доступу до Реєстру відбуватиметься і після сплину 2 місячного строку, який вказано у оскаржуваному наказі №1571/5 від 24 травня 2019 року. У такому разі існує загроза виникнення спірних правовідносин щодо подальшого проходження позивачем публічної служби державного реєстратора.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до настання негативних наслідків для позивача, у вигляді припинення трудових відносин із ним за невиконання посадових обов`язків. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до настання негативних наслідків й для інших осіб, які звернулися до позивача із заявами з метою вчинення ним реєстраційних дій, оскільки блокування доступу державному реєстратору до Державного реєстру прав, унеможливлює подальше виконання реєстратором взятих зобов`язань із проведення таким реєстраційних дій.

Доводи апеляційної скарги, що Порядок реалізації експериментального проекту з організації визначення професійної компетентності осіб, які мають намір здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та/або державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №860 від 24 жовтня 2018 року та з урахуванням ст. 58 Конституції України, визначення професійної компетентності щодо осіб, призначених на посади до 01 січня 2019 року, не проводиться, колегія суддів вважає помилковим, оскільки блокування доступу державному реєстратору до Державного реєстру прав здійснено після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №860 від 24 жовтня 2018 року.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що вирішуючи питання забезпечення позову судом здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Також, забезпечення позову жодним чином не вказує на протиправність спірного наказу та не свідчить про фактичне вирішення справи, оскільки забезпечення позову жодним чином не буде впливати на обов`язки державного реєстратора пройти процедуру з отримання сертифікату, у разі якщо у задоволенні позовних вимог буде відмовлено.

Слід зазначити, що у разі вжиття забезпечення позову буде досягнуто збереження правовідносин у стані, що існували на дату їх виникнення, а забезпечення позову не призведе до порушення прав чи законних інтересів учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.