Справа № 520/5184/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 р.Справа № 520/5184/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.07.19 року по справі № 520/5184/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд скасувати індивідуальну податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за номером №1546/6199-99-13-01-03-15/1ПК від 11.04.2019.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він неодноразово звертався до Головного управління ДФС у Харківській області для отримання податкової консультації. За результатами розгляду звернень, керуючись ст. 52 Податкового кодексу України, відповідачем було надано індивідуальну податкову консультацію, якою було надано роз`яснення щодо практичного використання норм податкового законодавства з визначеного ініціатором звернення питання. Вважаючи викладені в ІПК висновки невірними та такими, що суперечать вимогам Закону, позивач звернувся до суду.

16 липня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування індивідуальної податкової консультації - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Стверджує, що викладені в індивідуальній податковій консультації висновки невірні та такі, що суперечать вимогам чинного законодавства,оскільки, з огляду на положення п.294.4 ст.294, п.296.10 ст.296 Податкового кодексу України, для визначення обсягу доходу, який дозволяє підприємцю перебувати на спрощеній системі оподаткування, а також використовувати реєстратор розрахункових операцій, враховується саме комісійна вигода та не враховуються кошти за товар, які отримує ФОП для подальшого перерахування комітентові. Також, посилаючись на пп.296.10 п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України вважає, що Книга обліку доходів ведеться шляхом відображення комісійної вигоди та не передбачає відображення коштів за товар, які отримує ФОП для подальшого перерахування комітентові, що не оподатковуються. Крім того, вважає порушеними свої права, оскільки справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою листи ГУ ДФС України в Харківській області від 29.10.2018 року та ДФС України№29509/6/99-99-13-01-03-15, точка зору в яких збігається з його позицією , а також раніше надану податкову консультацію податкового органу від 14.12.2017 року. Отже, з викладених підстав, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що податкова консультація не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення конкретному платнику податків щодо конкретної норми закону.

Пояснив, що згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 439 Про затвердження порядку здійснення органами доходів і зборів контролю за досягненням платниками єдиного податку другої і третьої груп (фізичними особами - підприємцями) обсягу доходу, визначеного пунктом 296.10 статті 296 Податкового кодексу України для визначення граничного обсягу доходу враховуються в сукупності усі види доходів, які отримані платником єдиного податку від провадження підприємницької діяльності протягом календарного року незалежно від обраних видів діяльності. Таким чином, посилаючись на викладені доводи, вважає, що надана позивачу податкова консультація №1546/6199-99-13-01-03-15/1ПК від 11.04.2019 року є правомірною та скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач по справі був належним чином повідомлений про час та дату слухання справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що до ДФС України надійшло звернення позивача про надання індивідуальної податкової консультації з питання застосування положень п. 292.1 ст. 292, п. 293.3 ст. 293, п. 292.4 ст. 292, п. 296.10 ст. 296 Податкового Кодексу України, а саме: що є доходом при визначенні бази оподаткування єдиним податком - всі отримані кошти чи лише комісійна винагорода?; які доходи враховуються при визначенні річного доходу для визначення можливості не використовувати РРО - всі отримані кошти чи лише комісійна винагорода?.

За результатами розгляду звернення позивача, керуючись ст. 52 Податкового кодексу України, відповідачем було надано податкову консультацію від 11.04.2019 №1546/6199-99-13-01-03-15/1ПК, якою було надано роз`яснення щодо практичного використання норм податкового законодавства з визначеного позивачем питання, а саме зазначено, що з метою визначення граничного обсягу доходу, перевищення якого є обов`язковою умовою для застосування зазначеною категорією платників реєстраторів розрахункових операцій, а також для застосування відповідною групою платників єдиного податку - фізичних осіб - підприємців на спрощеній системі оподаткування, фізична особа - підприємець - платник єдиного податку, яка здійснює діяльність за договорами доручення, комісії, зобов`язана враховувати весь обсяг доходу, отриманий за такими договорами як у готівковій, так і безготівковій формі, відповідно до даних, які мають відображатися у графі 2 Книги. Водночас у податковій декларації платник єдиного податку зазначає суму отриманої винагороди повіреного (агента), яка має відображатися у графах 6 або 7 Книги (для платників ПДВ третьої групи).

Не погодившись із такою індивідуальною податковою консультацією, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачу індивідуальна податкова консультація за номером №1546/6199-99-13-01-03-15/1ПК від 11.04.2019 відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.172 прим. 1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено поняття ІПК. ІПК - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надана така консультація. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення конкретному платнику податків щодо конкретної норми закону.

Крім того, податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію контролюючого органу із застосуванням конкретних норм податкового законодавства, в межах його повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, за результатами розгляду звернення ФОП ОСОБА_1 , керуючись ст. 52 Податкового кодексу України, відповідачем було надано ІПК, якою було надано роз`яснення щодо практичного використання норм податкового законодавства з визначеного ініціатором звернення питання.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлено главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку для фізичної - підприємця особи є - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.4 ст. 292 Податкового кодексу України визначено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Згідно з п. 296.10 ст. 296 Податкового кодексу України реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку першої групи; другої - четвертої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Разом з цим, відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 439 Про затвердження порядку здійснення органами доходів і зборів контролю за досягненням платниками єдиного податку другої і третьої груп (фізичними особами - підприємцями) обсягу доходу, визначеного пунктом 296.10 статті 296 Податкового кодексу України для визначення граничного обсягу доходу враховуються в сукупності усі види доходів, які отримані платником єдиного податку від провадження підприємницької діяльності протягом календарного року незалежно від обраних видів діяльності.

Крім того, платника єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному п. п. 296.1.1 - 296.1.3 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України.

Порядок ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої - третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, та Порядок ведення книги обліку доходів платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №579.

Згідно п. 6 Порядку №579 у графах 2-6 книги обліку доходів та витрат щоденно відображається дохід від провадження господарської діяльності, що оподатковується за ставками, встановленими відповідно до пункту 293.2 та підпункту 2 пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України, із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (окремо в готівковій та безготівковій), матеріальній або нематеріальній формі.

Відповідно п. 6 Порядку № 579 у графі 2 Книги зазначається отримана сума коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги, а у графі 3 - сума повернутих коштів за продані товари, виконані роботи, надані послуги та/або передплати.

Сума повернутих коштів, які відображаються у графі 3 Книги, враховується при визначенні скоригованої суми доходу за продані товари, виконані роботи, надані послуги (гр. 4 Книги) та загальної суми доходу (гр. 6 Книги або гр. 7 Книги для платників третьої групи, які є платниками податку на додану вартість).

Пунктом 5 Порядку № 579 визначено, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема про кошти, які надійшли на поточний рахунок платника податку та/або які отримано готівкою, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Дані Книги використовуються платником податку для заповнення податкової декларації платника єдиного податку.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що з метою визначення граничного обсягу доходу, перевищення якого є обов`язковою умовою для застосування зазначеною категорією платників реєстраторів розрахункових операцій, а також для застосування відповідною групою платників єдиного податку - фізичних осіб - підприємців на спрощеній системі оподаткування, фізична особа - підприємець - платник єдиного податку, яка здійснює діяльність за договорами доручення, комісії, зобов`язана врахувати весь обсяг доходу, отриманий за такими договорами як у готівковій, так і безготівковій формі, відповідно до даних, які мають відображатися у графі 2 Книги.

Водночас, у податковій декларації платник єдиного податку зазначає суму отриманої винагороди повіреного (агента), яка має відображатися у графах 6 або 7 Книги (для платників ПДВ третьої групи).

З огляду на зазначені норми, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що доходом при визначенні бази оподаткування єдиним податком є лише комісійна винагорода та вказує на те, що для визначення граничного обсягу доходу, позивач зобов`язаний враховувати весь обсяг отриманого доходу.

Посилання апелянта на листи ГУ ДФС України в Харківській області від 29.10.2018 року та ДФС України№29509/6/99-99-13-01-03-15, а також раніше надану податкову консультацію податкового органу від 14.12.2017 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у зазначених листах та раніше наданій податковій консультації не зазначено, що для визначення граничного обсягу доходу має враховуватись лише комісійна винагорода.

Таким чином,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана позивачу індивідуальна податкова консультація за номером №1546/6199-99-13-01-03-15/1ПК від 11.04.2019 відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем надані належні докази на обґрунтування правомірності наданої позивачу консультації.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження норм процесуального права, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Зі змісту ст.ст. 52 і 53 Податкового кодексу України випливає, що індивідуальна податкова консультація не створює для платника жодних обов`язків.

У межах спірних правовідносин суд перевіряє відповідність оскаржуваної індивідуальної податкової консультації нормам і змісту законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не рішення контролюючого органу щодо сплати позивачем певного суми єдиного внеску, штрафів тощо.

Так, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому сіданні з викликом сторін у справі, з огляду на те, що характер спірних правовідносин на предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, що відповідає вимогам ч.6 ст.262 КАС України.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , які задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року по справі № 520/5184/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 18.10.2019 року