Справа № 260/1322/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1322/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Попова ОСОБА_1 М.;

представника відповідача - не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Баранинської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.07.2019 року вона звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, долучивши відповідні графічні матеріали на яких зазначено місце розташування земельної ділянки. Однак, відповідач більше ніж два місяці не приймав рішення щодо надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою та станом на дату звернення до суду з даною позовною заявою позивачеві не надходила відповідь відповідача на надісланий 16.09.2019 року запит на отримання публічної інформації щодо результатів розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Таким чином, позивач наголошував, що відповідач допустив протиправну бездіяльність та порушив його права та законні інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі, з мотивів викладених в позовній заяві, а також вказала на те, що згідно Рішення відповідача ІІІ сесії VІІ - скликання (сьоме пленарне засідання) від 12.09.2019 року проект рішення №22 про надання позивачеві дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не було прийнято за результатами голосування.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак 11.10.2019 року надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, вказавши на те, що клопотання позивача від 12.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було розглянуто на засіданні сесії Баранинської сільської ради від 12.09.2019 року, у зв`язку з чим відповідач не визнає позов.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Позивач звернулася до відповідача з клопотанням від 12.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Баранинської ОТГ, а саме с. Барвінок, АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, долучивши відповідні графічні матеріали місця розташування земельної ділянки (а.с. 9-10).

16.09.2019 року позивач звернулася до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, згідно якого просила надати інформацію про те, чи надходило до відповідача клопотання від 12.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а також, надати інформацію щодо результатів розгляду поданого позивачем клопотання від 12.07.2019 року (а.с. 12-13).

Як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача до суду з даною позовною заявою (19.09.2019 року), відповідач листом від 20.09.2019 року №910 повідомив позивача, що її клопотання від 12.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність надійшло до Баранинської сільської ради та було зареєстровано в журналі реєстрації заяв та звернень за №393 від 16.07.2019 року (а.с. 22).

Також, відповідач згідно листа від 20.09.2019 року №910 повідомив позивача, що постійна комісія з питань земельної політики, комунального господарства та планування соціально-економічного розвитку Баранинської сільської ради розглянула клопотання позивача 30.08.2019 року та на основі вказаного рішення відділом архітектури, землекористування та ЖКГ було підготовлено проект рішення "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" з метою винесення на чергову сесію сільської ради (а.с. 22, 24-25).

Проект рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачеві було розглянуто 12.09.2019 року на ІІІ сесії VІІ скликання (сьоме пленарне засідання) Баранинської сільської ради та за результатом голосування проект рішення "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" - не було прийнято (а.с. 26-31).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України): у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач отримав клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 16.07.2019 року. Однак, 30.08.2019 року постійна комісія з питань земельної політики, комунального господарства та планування соціально-економічного розвитку Баранинської сільської ради розглянула клопотання позивача та 12.09.2019 року на сесії Баранинської сільської ради було розглянуто питання про надання позивачеві дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Таким чином суд констатує, що відповідачем в порушення вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України не було розглянуто у місячний строк клопотання позивача про надання позивачеві дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Окрім того, згідно вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України за результатом розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідний орган місцевого самоврядування може прийняти одне з двох рішень: 1) або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) або надати мотивовану відмову у наданні дозвілу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Можливість прийняття інших альтернативних рішень за результатом розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність законодавством не визначено.

Натомість, як вбачається з рішення сесії Баранинської сільської ради від 12.09.2019 року проект рішення про надання позивачеві дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не було прийнято, оскільки від голосування утрималося - 16 депутатів, проти проголосувало - 3 депутати та за - 0 депутатів.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не було прийнято жодного з рішень визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України, а саме: не надано дозвіл позивачеві на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також, не надано мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Окрім того, суд констатує, що ч. 7 ст. 118 ЗК України містить виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Однак, таких підстав рішення сесії Баранинської сільської ради від 12.09.2019 року не містить.

Частиною десятою статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з ч. 11 ст. 118 ЗК України: у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить висновку, про наявність протиправної бездіяльності відповідачем щодо ненадання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, або мотивованої відмови у наданні такого дозволу, а тому позовні вимоги позивача в цій частині слід задовольнити.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Завданням адміністративного суду є контроль за правомірністю прийняття рішення та відповідності його чинному законодавству. А тому рішення суду про зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є формою втручання у повноваження відповідача.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В даному випадку, питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Зокрема, такого висновку дотримується також й Європейський суд з прав людини у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 року (Заява № 19336/04, рішення набуло статусу остаточного від 02.06.2014 року).

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з метою захисту прав та свобод позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 12.07.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Баранинської ОТГ, а саме в с. Барвінок, АДРЕСА_1 . Висока та винести рішення за наслідками розгляду такого з врахуванням вимог ч.7 ст. 118 ЗК України.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини та беручи до уваги надані сторонами докази по справі, враховуючи приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (вул. Центральна, буд. 42, с. Баранинці, Ужгородський район, Закарпатська область, 89425, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Баранинської ОТГ, а саме в с. Барвінок, АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 або мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

3. Зобов`язати Баранинську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,29 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Баранинської ОТГ, а саме в с АДРЕСА_4 Барвінок АДРЕСА_2 та за результатом розгляду такого клопотання прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 384,20 (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) грн.

6. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 16.10.2019 року.