Справа № 826/10399/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Коврижкіної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

04.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_2 , про виправлення помилки, які містяться в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:111:0118), що перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , таким чином, щоб частина належного позивачу на праві приватної власності будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не знаходилась на земельній ділянці ОСОБА_2 , а також щоб було дотримано вимог Державних будівельних норм щодо відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку позивача до межі з домоволодінням ОСОБА_2 (не менше 1 метра); виправлення помилки у застосуванні систем координат, а саме - систематичні похибки визначення координат кутів поворотів меж земельних ділянок та зміщення відносно пунктів геодезичної мережі, які мають місце на території АДРЕСА_1 , з метою усунення невідповідності фактичних меж земельних ділянок, розташованих території АДРЕСА_1 , правовстановлюючим документам на вказані земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що через помилки щодо меж суміжних земельних ділянок відповідачем грубо порушено його право власності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 р. на підставі ст.238 КАС України провадження у справі закрито через те, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції виходив із того, що предметом даного спору є не стільки дії та рішення відповідача як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно, тому констатував приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду від 28.05.2019р., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її як таку, що прийнято з порушенням норм процесуального права та прийняти рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що даний позов підлягає розгляду в порядку норм КАС України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач незгоден із відмовою відповідача у задоволенні його заяв про виправлення помилок у Державному земельному кадастрі щодо застосування систем координат земельних ділянок, оскільки згідно із Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, відповідач здійснює державний геодезичний нагляд за топографо-геодезичною діяльністю; здійснює державний нагляд у сфері землеустрою, тому має повноваження на виправлення помилок. Позивач зазначає про наявність помилок у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки ОСОБА_2 , внаслідок чого частина належного позивачу будинку знаходиться на земельній ділянці третьої особи, чим порушено право власності позивача.

При цьому, висловлюючи незгоду з відповідями відповідача від 09.01.2018 та від 22.03.2018 на свої звернення, зміст позовних вимог і їх обґрунтування не стосується порушення прав позивача на розгляд його звернень і захист саме цього права.

Проте, позов поданий відповідно до ст.ст. 90, 91 ЗК України та ст.ст. 321, 375, 391 ЦК України на захист права власності позивача на земельну ділянку та розміщеного на ній будинку, яке, на його думку, порушено внаслідок реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки третьої особи з помилковими межами. Суть позову полягає у внесені до Державного земельного кадастру виправлень у відомості про земельну ділянку третьої особи, що, у свою чергу, безпосередньо стосуватиметься і вплине на речове право цієї особи на належну їй земельну ділянку.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі,також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись до суду з цим позовом, вказував на порушення його прав у сфері публічно-правових відносин, проте, обґрунтовуючи протиправність бездіяльності відповідача, позивач по факту заперечує набуте третьою особою право власності на нерухоме майно.

Отже, предметом спору у цій справі є не лише протиправна бездіяльність відповідача щодо невиправлення меж спільних земельних ділянок, а також правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, оскільки заявлений на поновлення порушеного цивільного права позивача, що виключає розгляд цих позовних вимог у порядку адміністративного судочинства.

При прийнятті даного рішення колегією суддів прийнято до уваги правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №823/811/17 від 10.04.2019 року, відповідно до якого якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Згідно ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, зважаючи на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, оскільки існує спір про право, що виключає можливість розглядати цю справу за правилами адміністративного судочинства, а тому має вирішуватись у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Така правова позиція також викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 815/5592/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 818/1263/16.

Враховуючі вищенаведені норми закону та зміст позовної заяви, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що даний позов не підлягає розгляду у порядку норм КАС України, судом першої інстанції правильно закрито провадження у справі, і позивачу вірно зазначено до якої юрисдикції належить розгляд саме таких позовних вимог як ним вказано у позовній заяві.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ухвали суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 15.10.2019 р.

Керуючись ст. ст. 242, 292, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель