Справа № 826/15527/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 жовтня 2019 року № 826/15527/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В.,

за участю: представника позивача - Гавкалюк В.В.,

представника відповідача - Корнейчук О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Центренерго»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби

Прийняв до уваги наступне

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07 листопада 2017 року винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07 листопада 2017 року винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 14.05.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі №826/15527/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема, у Постанові Верховного Суду від 14.05.2019 вказано, що правовідносини позивача з ТОВ «АЛ-Холдинг» за період липень - жовтень 2014 року в межах від 30.07.2014 №113/2 не були предметом розгляду, а відтак вказані рішення від 21.06.2017 у справі №826/2622/17 та від 21.09.2015 у справі № 826/12388/15 у межах спірних правовідносин у цій справі не можуть бути преюдиційними.

За результатами автоматизованого розподілу, справу № 826/15527/17 передано на розгляд судді Арсірію Р.О.

Ухвалою суду від 22.07.2019 прийнято адміністративну справу № 826/15527/17 до свого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки контролюючий орган повторно притягує до відповідальності позивача та виносить ідентичні податкові повідомлення-рішення про стягнення аналогічних сум з позивача. Також Товариство вказує, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Ал-Холдинг» мали реальний характер, що підтверджується наявними у позивача первинними документами

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства України, а дії відповідача не виходять за межі повноважень, встановлених Податковим кодексом України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що в період з 30.06.2016 по 12.10.2016 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.03.2016.

За результатами перевірки складено Акт № 2264/28-10-14-01/22927045 від 26.12.2016 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Центренерго», , дотримання вимог податкового законодавства з питань, що стали предметом оскарження за період з 01.10.2011 по 31.03.2016» (далі - Акт перевірки).

16 січня 2017 року на підставі вищевказаного акту відповідачем прийняті первісні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 585 576 516,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями 195 192 172,00 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 392 411 288,00 грн., у тому числі за штрафними санкціями 19 957 334,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року по справі № 826/2622/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017, частково задоволено адміністративний позов ПАТ «Центренерго», а саме:

- скасовано податкове повідомлення - рішення № в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 389 204 798,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 194 602 398,00 грн.;

- скасовано податкове повідомлення - рішення № в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 370 072 618,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 19 362 000,00 грн.

Як наслідок, в зв`язку з частковим скасуванням первісних вказаних вище ППР в судовому порядку, 07.11.2017 контролюючим органом, з врахуванням ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 по справі № 826/2622/17, винесено оскаржувані в рамках даної справи податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 1 179 546,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 589 774,00 грн.;

- № , яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 2 381 336,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 595334,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю оскаржуваних ППР, позивач посилається на те, що контролюючим органом всупереч вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено безпідставність формування платником податків показників податкової звітності за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Ал-Холдинг» в частині ПДВ в сумі 1 179 546,00 грн та податку на прибуток в сумі 2 381 336,00 грн, оскільки зазначені показники податкової звітності (податковий кредит і витрати) були сформовані в межах іншого договору та в інший період, ніж ті яким фактично було надано оцінку судовими рішеннями у справі №826/2622/17. Також позивач зазначає про неможливість нарахування штрафних (фінансових) санкцій в зв`язку з існуванням мораторію в рамках відповідної справи про банкрутство.

Позиція контролюючого орану зводиться до того, що оскільки судовими рішеннями у справі №826/2622/17 було скасовано податкові повідомлення - рішення в частині, то відповідно такі ППР вважаються відкликаними, у зв`язку з чим контролюючим органом і було прийнято нові податкові повідомлення - рішення на суму зобов`язань, які не були скасовані в судовому порядку.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 826/2622/17, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017, суди дійшли висновку про відсутність реальних правових наслідків господарських операції позивача з контрагентом ТОВ «Ал-Холдинг» за договором від 07.04.2014 №113/1 з посиланням на наявність постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 826/12388/15, якою встановлено відсутність реального характеру правовідносин позивача та ТОВ «АЛ-Холдинг» за укладеним договором від 07.04.2014 №113/1.

Отже з постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 у справі № 826/12388/15 вбачається, що судами було надано оцінку правовідносинам позивача з ТОВ «АЛ-Холдинг» за укладеним договором від 07.04.2014 №113/1 за період квітень - червень 2014 року в результаті чого зроблено висновок про їх нереальність.

В той час, на чому наголошено Верховним Судом при ухваленні рішення про направлення справи на новий розгляд, відповідно до акту перевірки № 2264/28-10-14-01/22927045 від 26.12.2016 (т. 2 а.с.37-38) контролюючим органом здійснювалась перевірка правовідносин між позивачем та ТОВ «АЛ-Холдинг» за період квітень - жовтень 2014 року.

Зокрема, відповідач вказав, що позивачем було сформовано податковий кредит за липень - жовтень 2014 року у сумі 1 179 545,91 грн (що відповідає сумі грошового зобов`язання визначеному за спірним податковим повідомленням - рішенням) за укладеним договором від 30.07.2014 №113/2.

Таким чином, в даному випадку підлягає вирішенню питання щодо товарності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Ал-Холдинг» в рамках договору №113/2 від 30.07.2014.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до кладу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Аналіз наведених норм дає змогу прийти до наступних висновків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Дослідження реальності господарської діяльності повинно здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарської операції при взаємовідносинах позивача з ТОВ «Ал-Холдинг» в рамках договору №113/2 від 30.07.2014. Жодних зауважень до змісту та обсягу господарської операції, що відображені в наданих до перевірки первинних бухгалтерських та податкових документах акт перевірки в собі не містить.

Єдиною підставою для збільшення позивачу сум грошових зобов`язань в цій частині стала податкова інформація, яка міститься в системі «Податковий блок» та відповідно до якої ТОВ «Ал-Холдинг» провадить власну господарську діяльність з порушенням норм податкового законодавства.

Між тим, в розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов`язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов`язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочину між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов`язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Ал-Холдинг» і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності на підставі зазначених вище досліджених судом господарських операцій.

За таких обставин, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Стосовно посилань позивача на неможливість нарахування штрафних (фінансових) санкцій в зв`язку з існуванням мораторію в рамках відповідної справи про банкрутство, суд зазначає наступне.

Так, в цій частині обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №15/76-б-43/624-б про банкрутство Позивача, а отже до останнього протиправно застосовано штрафні (фінансові) санкцій в період дії мораторію.

Судом встановлено, що 09.02.2004 р. господарським судом м. Києва у відношенні ПАТ «Центренерго» порушено справу № 15/76-6 (далі номер справи змінено на 15/76-6-43/624-6) про банкрутство і одночасно, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі.

Як зазначає позивач та не було заперечено і спростовано відповідачем, на даний час розгляд справи про банкрутство ПАТ «Центренерго» триває, а саме, знаходиться на стадії процедури розпорядження майном та оскарження кредиторами затвердженого Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.11.2015 р. реєстру вимог кредиторів.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до абз.4 ч.4 ст.12 Закону (в попередній редакції) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Разом з тим, за змістом ч.3 ст.19 Закону (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних ППР), протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій станом на 07.11.2017, що сприймається судом як додаткова підстава протиправності оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення №№ та від 07.11.2017 винесені Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (03022, м.Київ, вул.Козацька, 102/4, літ. «Є»,

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11-Г, )

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.10.2019

Суддя Р.О. Арсірій