Справа № 1.380.2019.001303
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8006/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (суддя - Клименко О.М., м. Львів, повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» 21.03.2019 звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, у якому, з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог від 07.05.2019 просило визнати протиправними дії відповідача щодо проведення камеральної перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за вересень 2018 року, за наслідком якої складено Акт від 20.11.2018 №96/13-01-12-02/40270480. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.10.2018 ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» отримало повідомлення №36544/10/13-01-12-02 про проведення камеральної перевірки суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявленої по декларації за вересень 2018 року та прохання надати первинні банківські документи та регістри бухгалтерського обліку за період вказаний в додатку 3 податкової декларації з податку на додану вартість, згідно з переліком. Позивач вважає, що така вимога про надання первинних банківських документів та регістрів є протиправною, оскільки проведення камеральної перевірки не потребує витребовування жодних документів від платника податків, а проводиться виключно на підставі даних декларації та даних, якими володіє ДФС. Позивач вказує, що службові особи податкового органу порушили порядок проведення камеральної перевірки, оскільки в акті перевірки від 20.11.2018 №96/13-01-12-02/40270480 використані додаткові джерела інформації, які не передбачені пунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України), зокрема Єдиний державний реєстр судових рішень, ІС «Податковий блок», інформацію з актів податкових перевірок контрагентів, що свідчить про те, що відповідач діяв не у спосіб та не у порядку, визначеному законом. Крім цього, позивач зазначає, що витребовування документів від платника податків можливе лише за умови проведення документальної позапланової перевірки, а не камеральної, як це було зроблено відповідачем. В той же час, жодних рішень контролюючого органу щодо проведення саме документальної позапланової перевірки позивач не отримував. Представники позивача також наголошували, що незважаючи на скасування податкового повідомлення рішення від 12.12.2018 № рішенням ДФС України від 04.04.2019 №15772/6/99-99-11-04-01-25, жодні права позивача на отримання бюджетного відшкодування не відновлені, а в майбутньому встановлені обставини будуть слугувати підставою для стягнення шкоди з винних осіб. Саме тому позивач просить визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення камеральної перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за вересень 2018 року, за наслідком якої складено Акт від 20.11.2018 №96/13-01-12-02/40270480.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001303 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що підставою для проведення камеральної перевірки слугувала заява про повернення суми бюджетного відшкодування або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а саме Додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» від 16.10.2018 №. На думку відповідача жодні права позивача не порушені, оскільки рішенням ДФС України від 04.04.2019 №15772/6/99-99-11-04-01-25 було скасовано податкове повідомлення рішення від 12.12.2018 №. Щодо повідомлення від 24.10.2018 №36544/10/13-01-12-02 направленого на адресу ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» апелянт зазначає, що жодної згадки про даний запит акт камеральної перевірки від 20.11.2018 №96/13-01-12-02/40270480 не містить. Крім того, скаржник заперечує проти задоволення судом першої інстанції відшкодування витрат на правову допомогу.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» 16.10.2018 подало до Головного управління ДФС у Львівській області податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2018 року №, в якій задекларовано суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в сумі 3436287 грн.

Головним управління ДФС у Львівський області у період з 22.10.2018 по 20.11.2018 була проведена камеральна перевірка ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2018 року.

Відповідачем на адресу ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» 24.10.2018 скеровано запит №36544/10/13-01-12-02 про надання інформації та її документального підтвердження, в якому зазначено, що на підставі підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 73.3 статті 73 ПК України для забезпечення проведення камеральної перевірки суми бюджетного відшкодування ПДВ заявленої по декларації за вересень в сумі 3426287 грн., Головне управління ДФС у Львівській області просить представити первинні, банківські документи та регістри бухгалтерського обліку за період вказаний у Додатку 3 податкової декларації з податку на додану вартість, згідно з переліком.

Листом від 02.11.2018 №2 ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» надано копії витребуваних документів, вказана обставина не заперечувалась сторонами.

Крім того, 07.11.2018 Головне управління ДФС у Львівській області, на підставі підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 73.3 статті 73, підпунктів 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 87 ПК України, скеровано на адресу ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» запит про надання інформації та її документального підтвердження №38170/10/13-01-12-02, в якому зазначено, що виявлено факти, що можуть свідчити про ймовірність здійснення ризикових операцій ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» по взаємовідносинах з ТОВ «БК «Креатор» та ТОВ «Креаторкомпані» за вересень, жовтень 2016 року, лютий, червень серпень, жовтень 2017 року.

За результатами проведення камеральної перевірки відповідачем 20.11.2018 складено акт №96/13-01-12-02/40270480, в якому констатовано порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 200.4 статті 200 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на 3426287 грн. та до завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 3426287,00 грн. декларації з ПДВ за вересень 2018 року.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області було прийнято податкове повідомлення - рішення від 12.12.2018 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 3426287,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 856572,00 грн.

В ході розгляду справи рішенням ДФС України від 04.04.2019 №15772/6/99-99-11-04-01-25 було скасовано податкове повідомлення рішення від 12.12.2018 № та зобов`язано Головне управління ДФС у Львівській області розглянути питання щодо документальної позапланової перевірки ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» відповідно до вимог підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Разом з тим, предметом спору у даній справі є дії контролюючого органу щодо проведення камеральної перевірки за наслідками якої складено Акт від 20.11.2018 №96/13-01-12-02/40270480.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що дії вчинені контролюючим органом в порушення норм ПК України щодо проведення такої камеральної перевірки, у свою чергу, створюють для позивача правові наслідки у вигляді припинення його права на отримання суми бюджетного відшкодування, що і відбулося в межах спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За змістом пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється. Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що контролюючий орган, реалізовуючи свої повноваження щодо проведення камеральної перевірки, може здійснювати лише перевірку платника податків виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а також даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Таким чином, у контролюючого органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки витребовувати у платника первинні документи, банківські документи та регістри бухгалтерського обліку, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Проте з матеріалів справи, а саме зі змісту запиту контролюючого органу від 24.10.2018, скерованого на адресу ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» №36544/10/13-01-12-02 про надання інформації та її документального підтвердження, зазначено, що на підставі підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 73.3 статті 73 ПК України для забезпечення проведення камеральної перевірки суми бюджетного відшкодування ПДВ заявленої по декларації за вересень в сумі 3426287 грн., Головне управління ДФС у Львівській області просить представити первинні, банківські документи та регістри бухгалтерського обліку за період вказаний у Додатку 3 податкової декларації з податку на додану вартість, згідно з переліком.

Отже, даний запит був надісланий в межах проведення камеральної перевірки відповідачем з 22.10.2018 по 20.11.2018 ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2018 року. Більше того, зі змісту акту про наслідки тематичної перевірки з питання правомірності дій посадових осіб Головного управління ДФС у Львівській області від 14.03.2019 №58/01.3-06 слідує, що при скеруванні запиту про надання інформації та її документального підтвердження від 24.10.2019 №36544/10/13-01-12-02 порушено вимоги пункту 73.3 статті 73 ПК України, оскільки не зазначено підстав для його надсилання. Крім того, відповідач зазначив, що предметом камеральної перевірки не є первинні, банківські документи та регістри бухгалтерського обліку.

Також про порушення порядку проведення камеральної перевірки свідчить те, що зі змісту акта перевірки від 20.11.2018 №96/13-01-12-02/40270480 використані додаткові джерела інформації, які не передбачені пунктом 75.1.1 статті 75 ПК України, а саме Єдиний державний реєстр судових рішень, ІС «Податковий блок», інформація з актів податкових перевірок контрагентів позивача. Наведене також підтверджується і висновком, викладеним ДФС України у рішенні за результатами розгляду скарги від 04.04.2019 №15772/6/99-99-11-04-01-25, у якому зазначено, що під час розгляду скарги встановлено, що перевіряючими не враховано обмеження щодо перевірки, встановлені вимогами підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Відтак з`ясування податковим органом під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не можна визнати діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають вимогам ПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд погоджується із доводами представника відповідача, що дії податкового органу щодо складення акту перевірки є лише службовою діяльністю працівників фіскального органу на виконання своїх професійних обов`язків із збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності певних фактів, які самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжують для нього обов`язкових юридичних наслідків. В той же час, колегія суддів наголошує, що дії вчинені контролюючим органом в порушення норм ПК України щодо проведення такої камеральної перевірки, у свою чергу, створюють для позивача правові наслідки у вигляді припинення його права на отримання суми бюджетного відшкодування, що і відбулося в межах спірних правовідносин. Отже, правові підстави констатувати відсутність порушеного права позивача у суду відсутні.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частинами першою та третьою статті 132 вказаного Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частини друга статті 134 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і партнери» та ТОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» укладено Договір про надання правничої допомоги від 09.01.2019№01/19.Пунктом 1.1 даного договору передбачено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу, в тому числі у кримінальних провадженнях, а Клієнт зобов`язується оплатити надану допомогу та сприяти Адвокатському об`єднанню у виконанні покладних на нього обов`язків. Об`єднання доручає адвокатам об`єднання надавати правничу допомогу Клієнту за цим договором на підставі ордеру. Також відповідно до пункту 2.3 даного договору Клієнт несе обов`язок оплатити гонорар Адвокатському об`єднанню в розмірі та строк згідно з цим договором. Пунктами 4.1, 4.2 договору визначено, що гонорар адвоката визначається за домовленістю з Клієнтом. У разі збільшення обсягу або зміни доручення Клієнта, і якщо такі зміни вимагають від Адвокатського об`єднання додаткового часу, сторони зобов`язуються переглянути умови оплати змінених вимог, враховуючи час витрачений Адвокатським об єднанням на виконання доручення, при цьому розмір гонорару визначається сторонами в окремому додатку до договору та може бути змінений тільки за погодженням сторін.

Пунктами 2, 4 Протоколу узгодження гонорару сторони домовились, що за надані послуги Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень за годину роботи. Сторони можуть підписати акт приймання-надання послуг. Оплата здійснюється в готівковій або безготівковій формі.

Відповідно до Розрахунку витрат на правничу допомогу від 20.05.2019 (Додаток №2 до договору про надання правничої допомоги №01/19 від 09.01.2019) складено опис з метою обрахування розміру витрат на правничу допомогу адвокатів у формі гонорару у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2018 №, адвокатами було витрачено всього 12 год., з яких: аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції для подачі позову 2 год., підготовка позову до Головного управління ДФС у Львівській області 5 год., надання правових консультацій у справі 2 год., участь у підготовчому судовому засіданні 07.05.2019 1 год., підготовка і подання клопотання про зменшення розміру позовних вимог та клопотання про повернення сплаченої суми судового збору 2 год. Остаточна вартість виконаних робіт становить 48000 грн. Фактично оплачено 40000 грн.

До заяви про стягнення судових витрат надано акт приймання-передачі послуг №20/05/19 від 20.05.2019, який укладений між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і партнери» та позивачем, яким передбачено наступне: На виконання своїх зобов`язань згідно договору про надання професійної правничої допомоги №01/19 від 09.01.2019 адвокати Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Марусяк і партнери» Марусяк В.Я. та Жидачек Т.М. надали, а Клієнт отримав наступні послуги: надання правничої допомоги у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.12.2018 №, складеним Головним управлінням ДФС у Львівській області: аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції для подачі позову, підготовка процесуальних документів, надання правових консультацій, участь у судовому засіданні. Сторони стверджують, що не мають одна до одної жодних претензій. За виконані послуги Клієнт оплатив Об`єднанню 40000 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року у справі №810/4749/15, аналізуючи положення статті 134 КАС України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, апеляційний суд вважає, що підготовка та написання позовної заяви не потребувала затрат значного часу 5 год., як зазначено представником позивача. Крім того, суд зазначає, що аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції для подачі позову 2 год. (8000 грн.), надання правових консультацій у справі 2 год. (8000 грн.) включається до витрат пов`язаних з підготовкою позовної заяви.

Що стосується підготовки і подання клопотання про зменшення розміру позовних вимог та клопотання про повернення сплаченої суми судового збору, апеляційний суд також вважає, що таке не потребувало затрат часу 2 год. (8000 грн.), оскільки підготовка вказаного клопотання у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.

У розрахунку витрат на правничу допомогу представником позивача зазначено «участь у підготовчому судовому засіданні 07.05.2019» - 1 год. (4000 грн.). Проте, з журналу судового засідання Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року видно, що підготовче судове засідання тривало з 11:49:18 год. до 11:57:37 год., тобто 8 хвилин 19 секунд, що спростовує твердження представника позивача про його участь у цьому засіданні протягом 1 години.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій викладено правові висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказаний висновок Верховного Суду в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 40000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з Головного управління ДФС у Львівській області становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат являється не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) в період провадження в суді першої інстанції, із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на нескладність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, апеляційний суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 6000,00 грн, з яких: аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції для подачі позову, підготовка позову до Головного управління ДФС у Львівській області, надання правових консультацій у справі 5000 грн.; участь в підготовчому судовому засіданні 500 грн.; підготовка і подання клопотання про зменшення розміру позовних вимог та клопотання про повернення сплаченої суми судового збору 500 грн.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката частково не відповідають обставинам справи, такі зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції слід в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001303 в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» 6000 грн. (шість тисяч гривень) витрат на правничу допомогу.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001303 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.