Справа № 260/662/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8673/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року (головуючий суддя Гаврилко С.Є, ухвалене в м. Ужгород, повне судове рішення складене 29.07.2019 року) у справі № 260/662/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (далі Тячівський РВ ГУ ДМС України у Закарпатської області, відповідач 1), Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (далі ГУ ДМС України у Закарпатській області, відповідач 2), в якому просила: визнати протиправною відмову Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ та зобов`язати Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у задоволенні адміністративного відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржила ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, вказує на неповне з`ясування обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказує, що вона не зверталась до відповідача у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян. Вважає, що відмова відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки є грубим порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних. Крім того, зазначає, що спірні правовідносини відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 825/3265/17 а тому повинні були застосовуватися при розгляді даної справи.

Відповідач- Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає, що такі суперечать нормам матеріального права та не узгоджуються з фактичними обставинами справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Апелянт у клопотанні просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідачі будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що що 08 лютого 2019 року неповнолітня ОСОБА_2 та її законний представник (мати) ОСОБА_1 звернулися до Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області із заявою, відповідно до якої просили оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина Україні виключно у вигляді паспортної книжечки відповідно до чинного Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р.№ 2503-ХІІ, без застосування Єдиного державного демографічного реєстру, крім того просили не передавати персональні дані ОСОБА_2 до Єдиного державного демографічного реєстру і не присвоювати їй УЕЗР або будь які інші індетифікатори особи. До вказаної заяви позивачем було подано заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, копію свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки (а.с.а.с. 12, 13).

Тячівським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області листом від 07 березня 2019 року за № 2101.29-76/2122.1-19 роз`яснено позивачам, що для оформлення та видачу паспорта громадянина України їм необхідно звернутися особисто до територіального підрозділу міграційної служби за місцем реєстрації/фактичного проживання та надати передбачену законодавством заяву з переліком необхідних документів. Разом з тим, позивачам було роз`яснено порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України у відповідності до чинного законодавства (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 з додатками не містить необхідних документів для оформлення паспорта громадянина України, а саме оригіналу свідоцтва про народження. Також суд першої інстанції зазначив, що обставини даної справи не відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 вересня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 5 Законів України «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-III) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Так, згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 «Положення про паспорт громадянина України» затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992№2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним Положенням передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 14 Закону №5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Отже, вказаним Законом передбачено можливість видачі документа як у формі книжечки, так і у вигляді картки.

Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.

Як видно, з матеріалів справи 08.02.2019 позивач та її неповнолітня дочка звернулися із заявою до Районного відділу з проханням оформити доньці паспорт громадянина України виключно у вигляді паспортної книжечки.

07.03.2019 відповідачем- Тячівським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області на заяву позивачів надана відповідь, що оформити паспорт громадянина України у вигляді книжечки не є можливим, оскільки заявнику необхідно особисто звернутися до територіального органу та надати заяву з переліком всіх необхідних документів.

Відповідно до частини сьомої статті 16 Закону №5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Отже, зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що законодавець передбачив вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа. Водночас вказаним Законом не передбачено визначення поняття «документ».

Разом з цим відповідно до статті 21 Закону №5492-VI паспортом громадянина України є документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відтак, відповідач у відмові на звернення позивачів зобов`язаний був вказати одну з вищеперерахованих підстав для відмови у оформленні паспорта у формі книжечки, оскільки паспорт громадянина України в розумінні статті 21 вказаного Закону є документом. Проте, жодної із перелічених вище підстав для відмови у видачі паспорта у формі книжечки Районним відділом не зазначено.

Як зазначено вище, чинним Положенням передбачено два рівнозначних альтернативних варіанта оформлення документа, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а саме: паспорт у вигляді паспортної книжечки або паспортна картка.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 №302 також передбачено можливість оформлення паспорта громадянина України з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки.

За вказаних обставин, посилання відповідача на відсутність можливості у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки є безпідставні.

Водночас, твердження відповідача, що позивач звернувся у довільній формі до відповідача із проханням видати та оформити паспорт книжечку апеляційний суд до уваги не бере, так як до заяви, позивача адресованої відповідачу додано і заяву про видачу паспорта за формою, що встановлена Порядком, так як це передбачено вимогами пункту 13 Положення.

Крім того, слід зазначити, що згідно статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2297-VI) персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних (частина перша статті 6 Закон №2297-VI).

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті Закону № 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює порушення конституційних прав такої особи.

Крім цього, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у цьому випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена за результатами розгляду зразкової справи у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року №806/3265/17.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову посилався на те, що позивачем до органу міграційної служби не надано оригіналу свідоцтва про народження.

Проте апеляційний суд такий висновок суду першої інстанції вважає помилковим, оскільки як вбачається із листа-відповіді відповідача (а.с.14) відмова в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки була не у зв`язку неподанням оригіналу свідоцтва про народження, а у зв`язку з необхідністю особисто подати заяву відповідної форми та з додатками до органу міграційної служби.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову з наведених вище підстав.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства немає.

Керуючись статтями 241, 243, 291, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі №260/662/19 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Зобов`язати Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_2 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду виключно з підстав передбачених ч.5 ст. 291 КАС України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 17.10.2019р.