Справа № 440/2556/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

15 жовтня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/2556/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Ніценко А.О.,

представника позивача Остапенко О.П.,

представника третіх осіб (Васюта Н ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

16.07.2019 ОСОБА_4 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 26 сесії 6 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.07.2013 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_5 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення 26 сесії 6 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.07.2013 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_6 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 7 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 11.10.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 , кадастровий номер :01:004:0117;

- визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 7 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 11.10.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 , кадастровий номер :01:004:0116.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2556/19. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 залучено до участі у розгляді справи №440/2556/19 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів.

У судове засідання 15.10.2019 з`явився представник позивача. Вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 15.10.2019 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

У судове засідання 15.10.2019 з`явився представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . Заперечував проти задоволення позовних вимог.

Пунктом 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу за даної явки.

У судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 не заперечував проти закриття провадження у справі.

Заслухавши думку представників сторін, ознайомившись із матеріалами справи, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Надержинщинської сільської ради Полтавського району від 07.05.2004 №27 громадянину ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га, за рахунок рільних земель запасу сільської ради (а.с.11 т.1).

28.12.2004 ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №208035, кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0005, площа земельної ділянки 0,12 га (а.с.20 т.).

Рішенням 26 сесії 6 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.07.2013 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва за рахунок земель запасу сільської ради - гр. ОСОБА_6 орієнтовним розміром 0,10 га (а.с.31 т.1).

Рішенням 26 сесії 6 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.07.2013 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва за рахунок земель запасу сільської ради - гр. ОСОБА_5 орієнтовним розміром 0,10 га (а.с.32 т.1).

Рішенням 9 сесії 7 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 11.10.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 для ведення садівництва (код КВЦПЗ 01.05-для індивідуального садівництва) із земель запасу, ненаданих у власність і користування сільськогосподарського призначення, що розташована в с.Надержинщина, Полтавського району Полтавської області. Передано безоплатно у власність гр. ОСОБА_5 , кадастровий номер :01:004:0117 земельну ділянку площею - 0,1000 га для ведення садівництва (код КВЦПЗ 01.05-для індивідуального садівництва) із земель запасу, ненаданих у власність і користування сільськогосподарського призначення, що розташована в с.Надержинщина, Полтавського району Полтавської області (а.с.33 т.1).

Рішенням 9 сесії 7 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 11.10.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 для ведення садівництва (код КВЦПЗ 01.05-для індивідуального садівництва) із земель запасу, ненаданих у власність і користування сільськогосподарського призначення, що розташована в с.Надержинщина, Полтавського району Полтавської області. Передано безоплатно у власність гр. ОСОБА_6 , кадастровий номер :01:004:0116 земельну ділянку площею - 0,1000 га для ведення садівництва (код КВЦПЗ 01.05-для індивідуального садівництва) із земель запасу, ненаданих у власність і користування сільськогосподарського призначення, що розташована в с.Надержинщина, Полтавського району Полтавської області (а.с.34 т.1).

Отже земельну ділянку, на яку позивач отримав акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №208035 від 28.12.2004, було поділено на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0117 (власник ОСОБА_5 ) та НОМЕР_1 :01:004:0116 (власник ОСОБА_6 ).

З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2018 слідує, що ОСОБА_7 придбала земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :01:004:0116, у ОСОБА_6 (а.с.35, 64 т.1).

19.07.2019 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0116 було поділено на дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери, а саме: земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:004:0142 та земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:004:0141 (а.с.65-74 т.1).

З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2019 слідує, що ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :01:004:0117, у ОСОБА_5 (а.с.80-83 т.1).

29.07.2019 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0117 було поділено на дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери, а саме: земельна ділянка площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:004:0143 та земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:004:0144 (а.с.84-95 т.1).

З викладеного слідує, що власниками земельних ділянок: площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:004:0142 та площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:004:0141, є ОСОБА_7 . Власником земельних ділянок: площею 0,0400 га, кадастровий номер :01:004:0143 та площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:004:0144, є ОСОБА_2 .

Позивач звернувся до суду з вимогами про:

- визнання протиправним та скасування рішення 26 сесії 6 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.07.2013 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_5 ;

- визнання протиправним та скасування рішення 26 сесії 6 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.07.2013 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_6 ;

- визнання протиправним та скасування рішення 9 сесії 7 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 11.10.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_5 , кадастровий номер :01:004:0117;

- визнання протиправним та скасування рішення 9 сесії 7 скликання Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 11.10.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 , кадастровий номер :01:004:0116.

Суд зазначає, що спірні рішення є актами ненормативного характеру, які вичерпують свою дію фактом свого видання, оскільки внаслідок цього виникло цивільне речове право на чуже майно.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Окрім того, суд враховує позицію колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі № 21-308а14, згідно якої у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа N 21-493а14).

Аналогічних висновків у своєму рішенні з приводу речового права на чуже майно (право постійного землекористування) дійшов Вищий адміністративний суд України у постанові від 22.03.2017 р. по справі К/800/10024/15.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права у спорах цієї категорії, неодноразово висловленій, зокрема у постановах від 11 листопада 2014 року № 21-493а14, 9 грудня 2014 року № 21-308а14, від 25 листопада 2015 року № 339/113/14-а, від 13 грудня 2016 року №338/1095/14-а.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільної або господарської юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що наведені висновки Верховного суду України в частині оскарження ненормативного акту на підставі якого виникало право на землю, стосуються оскарження ненормативного акту на підставі якого виникає будь-яке інше речове цивільне право на майно.

За правилами ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного, на думку позивача, права володіння земельною ділянкою, що випливає із земельних відносин, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги норми чинного законодавства та висновки викладені у даній ухвалі, суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 243, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №440/2556/19 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішень - закрити.

Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст ухвали виготовлений 17 жовтня 2019 року.

Суддя Г.В. Костенко