Справа № 160/6621/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року Справа № 160/6621/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях» до Дніпропетровської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -
15.07.2019 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях» до Дніпропетровської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- зобов`язати відповідача прийняти і подати для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях» надмірно сплачених податку на додану вартість та ввізного мита в сумі 91 844,85 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено:
- позивач повністю не погоджується із оскаржуваними рішеннями митного органу, оскільки вважає, що ним були подані до митного органу всі передбачені законодавством документи, що підтверджують митну вартість товару;
- посилання митного органу на розбіжності та неможливість застосування основного методу основного методу, на думку позивача, не відповідають дійсності та вказують на свідоме небажання митного органу виконувати свої функції належним чином;
- позивач вважає безпідставними та необґрунтованим визначення відповідачем скоригованої митної вартості, виходячи з інформації щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України, з огляду на те, що наявність в базі даних інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж встановлено позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору;
- позивач звертає увагу суду, що факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості;
- позивач також посилається на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку;
- крім того, позивач вважає, що вимога позивача зобов`язати митний орган прийняти Висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях» було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
25.07.2019 на виконання наведеної ухвали надійшли докази сплати судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
04.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому Дніпропетровської митниці ДФС позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити у їх задоволенні, з огляду на таке:
- автоматизованою системою, аналізу та управління ризиками за електронними митними деклараціями від 15.03.2019 №UA110010/2019/001692 та від 20.05.2019 №UA110010/2019/003456 згенеровано, в тому числі, форми митного контролю 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів», 106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів», 117-2 «Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці ДФС для перевірки числового значення заявленої митної вартості»;
- за результатами перевірки документів та відомостей (формато-логічний контроль), наданих до митного оформлення за вказаними митними деклараціями, проведеної у спосіб та з урахуванням положень статті 337 МКУ виявлено розбіжності та відсутність відомостей;
- виявлені розбіжності, на думку митного органу, викликають сумніви щодо повноти включення до ціни товару всіх складових, передбачених частиною 10 статті 58 МК України;
- при здійсненні контролю співставлення Відповідачем також було з`ясовано, що частина задекларованих товарів заявлена за ціною нижчою, ніж ціна, що міститься в базі даних ЄАІС;
- відповідач зазначає, що при здійсненні митного оформлення товару позивачем за спірними митними деклараціями у нього були достатні підстави для запиту додаткових документів з метою підтвердження заявленої митної вартості товару;
- відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару прийнято в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони та третя особа повідомленні відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що підтверджується матеріалами справи.
Третя особа правом на надання пояснень у встановлений судом строк, позивач - на надання відповіді на відзив, а відповідач - на заперечення відповідно, не скористались.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укршлях» (Покупець) та «MRL TYRES» INDIA (Продавець) укладено зовнішньо-економічний контракт від 20.09.2018 №2009, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець продав, а Покупець купив шини для вантажного та легкового транспорту, далі по тексту - «Товар», на умовах, зазначених в цьому контракті (далі - Контракт).
Пунктом 1.4 Контракту визначено, що поставка Товару здійснюється партіями. Ціна, кількість, країна походження, конкретної партії Товару зазначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Згідно з пунктом 4.1 Контракту ціна на Товар, який поставляється за цим Контрактом, встановлюється в Доларах США та зазначається в Специфікаціях на кожну партію Товару. Пунктом 5.1 Контракту передбачено, що оплата за партію Товару за цим Контрактом здійснюється на умовах відстрочки платежу на 40 банківських днів, з моменту отримання товару Покупцем.
15.03.2019 представником декларанта було подано митну декларацію №UA110010/2019/001716 з метою здійснення митного оформлення товару:
- Товар №1: Шини пневматичні гумові нові, з протектором типу «ялинка», для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах: - MRL460/70 R24 159A8 PR GT 375TL - 13 шт. Виробник: «MRL TYRES LIMITED», країна виробництва - IN. Торговельна марка - «MRL» (див. «електронний інвойс»). 2. Місць - 13NE/13/без пакування. 3. 1/ZCSU8545265/221/2;
- Товар №2: Шини пневматичні гумові нові для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах: - MRL14.0/65-16 14PR MAW 905ТL - 8 шт., посадочний діаметр обода - 16 дюймів (40,64 см); - MRL9.5L-15 FI 12 PR FI 105TL - 100 шт., посадочний діаметр обода - 15 дюймів (38,1 см); - MRL12. 5L-15 FI 12 PR FI 105TL - 54 шт., посадочний діаметр обода - 15 дюймів (38,1 см); - MRL10.0/75-15.3 16 PR MAW 2000TL - 396 шт., посадочний діаметр обода - 15,3 дюймів (38,86 см). Виробник: «MRL TYRES LIMITED», країна виробництва - IN. Торговельна марка - «MRL» (див. «електронний інвойс»). 2. Місць - 558 NE/558/без пакування. 3. 1/ZCSU8545265/221/2.
- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 28.12.2018;
- Коносамент (Bill of lading) ZIMUROL6078021 від 08.01.2019;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №113792 від 13.03.2019;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №1516913 від 04.01.2019;
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 20.12.2018;
- Зовнішньоекономічний договір №2009 від 20.09.2018;
- Специфікація №10 від 18.12.2018;
- Каталог від 15.03.2019;
- Копія митної декларації відправника від 28.12.2018.
Відповідно до даної декларації була заявлена митна вартість, що вказана в Специфікації №10 від 18.12.2018 року, а саме: Товар №1 на рівні - 332,75 дол. США/шт.; Товар №2 на рівні - 59,28 дол. США/шт.
Листом вих. б/н від 15.03.2019 ТОВ «Укршлях» повідомило Дніпропетровську митницю ДФС, що не має можливості надати додаткові документи.
20.05.2019 представником декларанта було подано митну декларацію №UA110010/2019/003556 з метою здійснення митного оформлення товару:
Товар № 1: Шини пневматичні гумові нові, з протектором типу «ялинка», для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах: - MRL12.4-28 8PR MRТ 329 ТТ - 182 шт.; Виробник: «MR TYRES LIMITED», країна виробництва - IN. Торговельна марка - «MRL» (див. «електронний інвойс»). 2. Місць - 182 NE/182/без пакування; 3. 1/ZCSU8379590/221/2;
- Товар №2: Шини пневматичні гумові нові, для використання на сільськогосподарських транспортних засобах і машинах: - MRL12.5L-15 FI 12PR FI 105TL - 14 шт., посадочний діаметр обода - 15 дюймів (38,1 см); - MRL10.0/75-15.3 16 PR MAW 200TL - 6 шт., посадочний діаметр обода - 15,3 дюймів (38,86 см). Виробник: «MR TYRES LIMITED», країна виробництва - IN. Торговельна марка - «MRL» (див. «електронний інвойс»). 2. Місць - 20NE/20/без пакування. 3. 1/ZCSU8379590/221/2;
- Товар №3: Шини пневматичні гумові нові, з протектором типу «ялинка», для використання на будівельних або промислових вантажно-розвантажувальних транспортних засобах, що мають посадочний діаметр обода не менш як 61 см: - MRL17.5L-24 16 PR МТU 428ТL - 1 шт., посадочний діаметр обода - 24 шт., дюймів (60,96 см). Виробник: «MR TYRES LIMITED», країна виробництва - IN. Торговельна марка - «MRL» (див. «електронний інвойс»). 2. Місць - 1 NE/без пакування; 3. 1/ZCSU8379590/221/2.
- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 09.03.2019;
- Коносамент (Bill of lading) AQE0102676 від 14.03.2019;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) №462923 від 16.05.2019;
- Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №1529714 від 15.03.2019;
- Прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 02.03.2019;
- Зовнішньоекономічний договір №2009 від 20.09.2018;
- Специфікація №12 від 28.02.2019;
- Каталог від 20.05.2019;
- Копія митної декларації відправника від 28.12.2018.
Відповідно до даної декларації була заявлена митна вартість, що вказана в Специфікації №12 від 28.02.2019, а саме: Товар №1 на рівні - 107 дол. США/шт.; Товар №2 на рівні - 86,76 дол. США/шт.; Товар №3 на рівні - 221,32 дол. США/шт.
Митна вартість товарів була визначена за ціною договору (основний метод). Загальна сума товарів за даною митною декларацією була встановлена декларантом у сумі - 19 474,00 USD; 221,32 USD.
Згідно з електронним повідомленням декларанту (ідентифікатор повідомлення: b250f520-0ba2-491d-adf9-1b627b389fa4) від 20.05.2019 18:17:53 год. з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару ТОВ «Укршлях» протягом 10 календарних днів зобов`язано надати (за наявності) додаткові документи, а саме: - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерськї документації.
Листом вих. б/н від 21.05.2019 ТОВ «Укршлях» повідомило Дніпропетровську митницю ДФС про відсутність у декларанта будь-яких додаткових документів щодо оплати на перевезення товару, оскільки за умовами поставки CIF витрати на транспортування та страхування покладені на Продавця. Оскільки порт поставки Одеса, то жодних витрат на транспортування за межами митної території України ТОВ «Укршлях» не сплачено.
Не погодившись із прийнятими рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України; далі - МК України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частина 3 статті 318 МК України).
Частиною першою статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. (частина 1 статті 257 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 МК України).
За правилами частини 6 статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З аналізу наведених норм вбачається, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає тільки за наявності певних підстав, а саме: якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які зазначаються у документах, які на підставі положень частини 2 статті 53 МК України підтверджують цю митну вартість. Тобто такі розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.
Частиною 1 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом (частина 1 статті 337 МК України).
За положеннями частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 МК України).
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідності до частини 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Таким чином, з аналізу наведених положень можна дійти висновку, що для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
Згідно з частиною 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 МК України).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно з частиною 5 статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України)
За приписами частини 7 статті 57 МК України методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина 8 статті 57 МК України).
Порядок застосування резервного методу визначений у статтею 64 МК України.
Так, згідно з частинами 1-2 зазначеної статті у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
При цьому, митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений МК України, зокрема, частиною 6 статті 54 МК України, яка, як вже зазначено вище, визначає підстави, за наявності яких митний орган відмовляє декларанту у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, а відомості, які містяться в ЄАІС ДМСУ, мають допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).
Частиною 2 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 58 (глава 9) МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 4 зазначеної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Крім цього, частиною 5 статті 58 МК України визначено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з частиною 6 статті 58 МК України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.
Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина 8 статті 58 МК України).
Положеннями частини 9 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
З аналізу наведеної норми суд приходить до висновку, що митною вартістю товарів являється по суті загальна сума всіх платежів, здійснених покупцем товарів, що імпортуються, продавцю таких товарів за контрактом.
Відповідно до частин 1-3 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Таким чином, у митного органу наявні повноваження щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вказаній нормі.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Відповідно до частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.
Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Як вже зазначено судом вище, товари за митними деклараціями від 15.03.2019 №UA110010/2019/001692 від 20.05.2019 поставлялись компанією «MRL TYRES LIMITED» на адресу ТОВ «Укршлях» на підставі зовнішньоекономічного контракту від 20.09.2019 №2009 та специфікацій від 18.12.2018 №10 і від 28.02.2019 №12 на умовах поставки CIF Одеса.
Підставою для запитування митним органом додаткових документів у декларанта стали сумніви щодо повноти віднесення до ціни товару транспортних витрат, проте за умовами CIF Інкотермс-2010 продавець зобов`язаний оплати витрати і фрахт, необхідні для доставки товару зазначений порт призначення.
Таким чином, наведені митницею сумніви щодо повноти включення позивачем до ціни товару всіх складових транспортних витрат, передбачених частиною 10 статті 58 МК України, не базуються нормах чинного законодавства.
Отже, суд приходить до висновку, що надані декларантом документи, обов`язковість надання яких для митного оформлення передбачена у частині 2 статті 53 МК України, містили всі відомості щодо ціни товару і будь-яких розбіжностей у цих документах, які безпосередньо стосуються числових значень складових митної вартості товарів, митним органом не було виявлено, а тому підстави для витребування у позивача додаткових документів були відсутні.
При цьому, суд звертає увагу, що при витребуванні у позивача додаткових документів, перелічених вище, всупереч вимог пункту 3 частини 2 статті 55 МК України відповідач не обґрунтував чому з наданням цих додаткових документів митна вартість може бути визнана митницею, тобто не зазначив необхідності надання саме цих додаткових документі і не визначив їх вплив на митну вартість і на виявлені розбіжності.
Крім того, суд відхиляє посилання контролюючого органу те, що оскільки надані декларантом прайс-листи мають індивідуальний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить їх суті як комерційної пропозиції продавця необмеженому колу потенційних покупців, з огляду на те, що прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений частиною 2 статті 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару.
Наведена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2019 №805/2605/16-а.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для коригування митної вартості товарів слугувала інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) ДФС України щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості, проте у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 по справі №825/648/17 визначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Крім цього, суд звертає увагу, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
За положеннями частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.03.2006 №3477-ІV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Отже, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду справи, не доведено, що при декларуванні позивачем товару за першим методом (вартістю контракту) були наявними обставини, які б свідчили про існування достатніх підстав для виникнення обґрунтованого сумніву у митного органу щодо вартості імпортованого товару.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти і подати для виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях» надмірно сплачених податку на додану вартість та ввізного мита в сумі 91 844,85 грн суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Під час розгляду справи судом встановлено, що внаслідок прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товару позивачем було додатково сплачені митні платежі (ввізне мито та ПДВ) на загальну суму 91 844,85 грн, а саме: за рішенням від 15.03.2019 №UA110000/2019/600037/2 у сумі гарантії - 50 018,33 грн та за рішенням від 21.05.2019 №UA110000/2019/600009/2 у сумі гарантії - 41 826,52 грн відповідно.
Відповідно до пункту 17.1.10 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України (стаття 301 МК України).
Пунктом 2 частини 5 статті 301 МК України встановлено, що повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №643 визначено, що у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.
До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №643 встановлено, що Митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства).
При цьому, відповідно до пункту 11 розділу ІІІ Порядку №643 у разі якщо заявником не виконано вимоги пункту 3 цього розділу, надано недостовірні дані та/або за наявності у нього податкового боргу (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відмова.
Пунктами 43.1 та 43.5 статті 43 ПК України встановлено, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
З вищенаведеного вбачається, що поверненню помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов`язання передують обов`язкові умови, якими у даному випадку є: 1) набрання законної сили рішенням суду щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; 2) звернення платника податків із заявою про здійснення повернення сум грошового зобов`язання до митного органу.
Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити певні дії щодо повернення надмірно сплачених сум грошового зобов`язання, заявлені одночасно з вимогами про скасування рішень про коригування митної вартості товарів, за якими й виникла надмірна сплата, є передчасними, оскільки необґрунтовані відмовою відповідача вчинити такі дії щодо повернення вказаних сум та судовим рішенням, що набрало законної сили.
Аналогічна правова позиція неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.02.2019 №814/1888/16.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 статті 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у загальному розмірі 3 842,00 грн (платіжні доручення від 11.07.2019 №237 та від 24.07.2019 №250).
Проте, як вже зазначалось судом, предметом оскарження у розглянутому судом спорі є рішення Дніпропетровської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів від 15.03.2019 №UA110000/2019/600037/2 та від 21.05.2019 №UA110000/2019/600009/2.
Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine) від 14.10.2010). За практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою. Тобто, адміністративними позовами майнового характеру є вимоги щодо протиправності рішень про визначення грошових зобов`язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських та інших штрафних санкцій тощо.
Таким чином, оскільки прийняття контролюючим органом рішення про коригування митної вартості безпосереднім наслідком має зміну складу майна позивача, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога про скасування рішень про коригування митної вартості є вимогою майнового характеру.
Так, розмір матеріальних вимог становить різницю між розміром митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, та розміром митних платежів, обчислення згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом:
- за рішенням від 15.03.2019 №UA110000/2019/600037/2: 38 928,03 USD (коригування) - 33 077,4400 USD (розрахована декларантом митна вартість товару) = 5 850,59 USD х 26,716488 (курс валюти згідно рішення про коригування) = 156 307,22 грн;
- за рішенням від 21.05.2019 №UA110000/2019/600009/2: 241,7400 USD (коригування) - 221,3200 USD (розрахована декларантом митна вартість товару) = 20,42 USD х 26,368202 (курс валюти згідно рішення про коригування) = 538,44 грн.
Отже, загальний розмір позовних вимог майнового характеру (ціна позову) складає 156 845,66 грн.
За положеннями частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Згідно з положення частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року становить 1 921,00 гривня.
Таким чином, враховуючи, що позивачем у адміністративному позові заявлено вимогу майнового характеру та три вимоги немайнового характеру позивач мав сплатити судовий збір за подання цього адміністративного позову у загальному розмірі 6 194,68 грн, а саме: 2 352,68 грн. (156 845,66 грн х 1,5%) + 5 763,00 грн (3 х 1 921,00 грн - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну вимогу немайнового характеру).
Отже, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 8 115,68 грн. за подання цього адміністративного позову до суду.
Оскільки позовні вимоги в частині майнової та двох немайнових вимог задоволені судом, а у задоволенні однієї немайнової вимоги - відмовлено, то судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. не підлягає відшкодуванню позивачеві.
При цьому, судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Дніпропетровської митниці ДФС на користь ТОВ «Укршлях».
З огляду на вищенаведене, суд також вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 4 273,68 грн на користь Державного бюджету України з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15.03.2019 №UA110000/2019/600037/2 та від 21.05.2019 №UA110000/2019/600009/2.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Дніпропетровської митниці ДФС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укршлях» судові витрати у розмірі 1 921,00 грн (десять тисяч вісімдесят шість гривень сорок шість копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Дніпропетровської митниці ДФС на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 4 273,68 грн (чотири двісті сімдесят три гривні шістдесят вісім копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно