Справа № 826/9242/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2019 року № 826/9242/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 30) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними та скасування по податкових повідомлень-рішень,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» (надалі також - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м Києві (надалі також - відповідач) про визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.12.2017 р.: № 2, №2, № 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що перевіряючими під час проведення перевірки не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з контрагентом позивача підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, що має наслідком його неправомірність та є підставою для скасування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на адміністративний позов, з підстав того, що під час перевірки позивачем не було надано контролюючому органу первинних бухгалтерських документів в повному обсязі, а також наявне кримінальне провадження відносно контрагента позивача, а отже, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності вимог законодавства.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що в період з 29.09.2017 р. по 27.10.2017 р. на підставі направлень від 29.09.2017 р. за №1193/26-15-14-02-03, №1194/26-15-14-02-03, №3354/26-15-14-02, №3347/26-15-(14-03-04, №2285/26-15-14-06-03 та №6177/26-15-14-09

виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві головним державним ревізорам-інспекторам, радникам податкової та митної справи ІІІ (ІІ) рангу: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 15.09.2017 р. №9303, відповідно до пп. 75.1.2, п. 75.1 ст. 75 ст. 77 Податкового кодексу України, проведена документальна планова виїзна перевірка КП «ШВУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва, код 31868786 податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2017 р., валютного - за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2017 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2017 р.

За результатом перевірки складено акт від 17.11.2017 р. №478/26-15-14-02-03/31868786 (надалі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено наступні порушення: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп.134.1.1 пункту 134.1 статті 134, п.п. 137.1 ст. 137, абз. 1 п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, всього на суму 312788 грн, в тому числі: за 2014 рік в сумі 256665 грн, за 2015 рік в сумі 1319 грн, за 2016 рік в сумі 54804 гривень; п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 з урахуванням ст. 102 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього на загальну суму 106710 грн, в тому числі по періодах: вересень 2014 на суму 46067 грн, жовтень 2014 на суму 28725 грн, листопад 2014 на суму 30378 грн, березень 2015 р. на суму 880 грн, листопад 2015 на суму 585 грн, серпень 2016 на суму 75 грн, та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.24) на загальну суму 41084 грн, в тому числі за січень 2015 р. в сумі 41084 гривні; п. 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015р. № 435 "Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", щодо несвоєчасного подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень, червень 2016 року.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки позивачем подано заперечення до контролюючого органу, листом від 04.12.2017 р. №39850/10/26-15-14-02-03, яким залишено без змін висновка акту перевірки, а заперечення позивача - без задоволення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.12.2017 р.: №2 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств у розмірі 390655,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 312788,00 грн та штрафними санкціями на суму 77867,00 грн; №2 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 133388,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 106710,00 грн та штрафними санкціями на суму 26678,00 грн; №2 форми «В4», яким завищено суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на додану вартість у розмірі 41084,00 грн.

Не погоджуючись з спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до ДФС України, за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 25.01.2018 р. №2619/6/99-99-11-01-01-25, яким залишено без змін спірні податкові повідомлення-рішення, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що первинні документи, укладені між ТОВ "Вастон" та КП "ІІІЕУ Шевченківського району", складені всупереч вимогам діючого законодавства України внаслідок непідтвердження факту придбання товару (наявне кримінальне провадження по посадовим особам зазначеного постачальника, пояснення гр. ОСОБА_6 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вастон», у розумінні Податкового кодексу України.

Ознайомившись з висновками, викладеними контролюючим органом в акті перевірки та в письмовому відзиві на позовну заяву, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що для врахування витрат на послуги (товар) при обчисленні об`єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв`язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.

Під час перевірки встановлено, а сторонами не заперечується, що у 2014 році між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вастон», укладено ряд договорів: від 07.02.2014 р. № 2-14/1, від 18.06.2014 р. № 14-14/12, від 18.06.2014 р. № 15-14/12, від 18.06.2014 р. № 16-14/12 та укладено додаткові угоди: від 18.08.2014 р. № 1, від 02.10.2014 р. № 2, від 04.07.2014 р. № 1, від 15.07.2014 р. № 1, від 15.07.2014 р. № 2, від 02.10.2014 р. № 3, від 17.10.2014 р. № 4, від 07.11.2014 р. № 5, від 13.11.2014 р. № 6, від 22.12.2014 р. № 7, від 22.08.2014 р. № 1, від 09.09.2014 р. № 2, від 01.10.2014 р. № 3, від 07.10.2014 р. № 4, від 13.11.2014 р. № 5.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано до матеріалів вищезазначені договори та додаткові угоди, а отже, суд позбавлений права проаналізувати зміст даних документів.

Також, судом не береться до уваги посилання позивача, що вищезазначені документи вилучені в рамках кримінального провадження, оскільки позивач не позбавлений був права отримати копії даних документів у контрагента.

Позивачем надано суду в підтвердження виконання умов вищезазначених договорів наступні документи: Платіжне доручення: №93 від 06.10.2014 р. на загальну суму 50000,00 грн, №96 від 14.10.2014 р. на загальну суму 75760,94 грн, №94 від 13.10.2014 р. на загальну суму 28138,47 грн, №95 від 13.10.2014 р. на загальну суму 18452,20 грн, №19 від 25.07.2014 р. на загальну суму 66039,50 грн, №13 від 02.07.2014 р. на загальну суму 66235,90 грн, №14 від 02.07.2014 р. на загальну суму 78646,70 грн, №15 від 02.07.2014 р. на загальну суму 105165,00 грн, №17 від 16.07.2014 р. на загальну суму 105165,00 грн, №16 від 04.07.2014 р. на загальну суму 105165,00 грн, №18 від 17.07.2014 р. на загальну суму 66285,00 грн; Рахунки-фактури: №СФ-140627/01 від 27.06.2014 р. (товар: дизпаливо) на загальну суму з ПДВ 66235,90 грн (в т.ч. ПДВ 11039,32 грн), №СФ-14070/01 від 01.07.2014 р. (товар: дизпаливо) на загальну суму з ПДВ 78646,70 грн (в т.ч. ПДВ 13107,78 грн); Видаткова накладна №Рн140716/003 від 16.07.2014 р. на загальну суму з ПДВ 66285,00 грн (в т.ч. ПДВ 11047,50 грн); Акти звірки взаємних розрахунків: №б/н станом на 31.05.2014 р., №15-14/12/1 станом на 30.06.2014 р., №15-14/12/2 станом на 31.07.2014 р., №15-14/12/3 станом на 31.08.2014 р., №15-14/12/4 станом на 10.10.2014 р., №15-14/12/5 станом на 31.10.2014 р., №15-14/12/6 станом на 30.11.2014 р., №15-14/12/7 станом на 31.12.2014 р., копії, яких залучено до матеріалів справи.

Судом досліджено матеріали встановлено, що у рахунку-фактури та видаткових накладних мітиться підпис представника ТОВ «Вастон», проте, відсутні дані, якою особою здійснено дані підписи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні довіреності, товарно-транспортні накладні, які підтверджують отримання товару.

Також, під час перевірки встановлено, а сторонами не заперечується, що у 2014, 2016 році позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Запчастини Техно Груп» товар на підставі видаткових накладних: №РН-0000340 від 15.08.2016 р. (товар: болт башмачний з гайкою М20*1,5; конус стопорний 212109; палець 24-22-7) на загальну суму з ПДВ 409,20 грн (в т.ч. ПДВ 68.20 грн); №РН-0000233 від 12.09.2014 р. на загальну суму з ПДВ 4200,00 грн (в т.ч. ПДВ 700,00 грн); №РН-0000234 від 12.09.2014 р. на загальну суму з ПДВ 7962,00 грн (в т.ч. ПДВ 1327,00 грн), копії, яких містяться в матеріалах справи.

Під час перевірки встановлено, а сторонами не заперечується, що у 2015 році позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскона Люкс» товар на підставі видаткової накладна №112507 від 30.11.2015 р. (товар: комплект спецодяг) на загальну суму з ПДВ 3510,00 грн (в т.ч. ПДВ 585,00 грн), копія, яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, Під час перевірки встановлено, а сторонами не заперечується, що у 2015 році позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдіал» послуги на підставі акту надання послуг №12 від 20.01.2015 р. (послуги: технічна перевірка транспортних засобів) на загальну суму з ПДВ 5280,00 грн (в т.ч. ПДВ 880,00 грн), копія, якого містяться в матеріалах справи.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні податкові накладні, платіжні доручення, які підтверджують оплату послуг (товару), докази використання їх в господарській діяльності.

Дослідивши матеріали справи, Суд приходить до висновку, що Позивачем не надано доказів, які спростовували висновки Контролюючого органу під час перевірки та зазначені вище.

Під час перевірки встановлено, між КП "ШЕУ Шевченківського району" (замовник), з однієї сторони, та ТОВ "Антаріс ПВР-БУД" (підрядник), з іншої сторони, укладено договір №90 від 12.08.2016 р.

У відповідності до умов договору, замовник доручає, а підрядник бере на себе виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі за адресою: вул. Ямська, 59 у Голосіївському районі м. Києва, код за ДК 021:2015- 42561910-6 Ремонт дахів, відповідно до кошторисної документації. Ціна цього договору становить 647324 грн, у т.ч. ПДВ - 107887,33 грн.

До перевірки надано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року та підсумкову відомість ресурсів по об`єкту: вул. Ямська, 59 у Голосіївському районі м. Києва (витрати - по факту) за вересень 2016 року, що були підписані з боку посадових осіб вказаних підприємств, відповідно до зазначеного вище Договору.

Відповідно до наданих журналів-ордерів і відомостей по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками" КП "ШЕУ Шевченківського району" по контрагенту ТОВ "Антаріс ПВР-БУД" по вказаному договору за перевіряємий період у бухгалтерському обліку господарські відносини відображені наступним чином: Дт 631, Кт 311, Дт 6441 Кт 631, Дт 92 Кт 631.

ТОВ "Антаріус ПВР-Буд" у 2016 року надало послуги по капітальному ремонту покрівлі за адресою вул. Ямська, 59, внаслідок чого підприємством повинно було збільшити первісну (балансову) вартість основних засобів.

Контролюючим органом зроблено висновок про порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу України, КП "ШЕУ Шевченківського району" завищено адміністративні витрати визначені за правилами бухгалтерського обліку на суму 304090 грн. т.ч. за 2016 рік - 304090 грн.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписами п. 7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», у пункті 10 якого зазначено, що дохід, пов`язаний із наданням послуг, визнається виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

Згідно п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Відповідно до п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені."

Пунктом 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені".

Відповідно до п. 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Згідно з п.14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майнових економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта основних засобів.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Наявність у позивача належним чином формально оформлених податкових накладних не є безперечною підставою для формування податкового кредиту.

Так, відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідач посилався на те, що у ТОВ «Вастон» відсутні основні засоби, недостатня кількість трудових ресурсів, контролюючим органом не встановлено ланцюг постачання товару, реалізованого позивачу, що дозволяє дійти висновку про неможливість здійснення TOB «Вастон» операцій, що задекларовані у податковій звітності, а також відсутність реального характеру господарської операції між позивачем і даним товариством, що позбавляє права позивача формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинам із даним товариством.

Крім того, відповідачем посилається на те, що у спірному періоді (2014-2015 роки) директором ТОВ «Вастон» була ОСОБА_6, відповідно до останньої порушено кримінальну справу №0000042 від 12.04.2016 р. за фактом скоєння злочину, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. В ході досудового розслідування встановлено, що засновник ТОВ «Вастон», яка до березня 2016 року займала посаду директора товариства, не має ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності та зареєструвала дане товариство на себе за грошову винагороду.

До матеріалів справи відповідачем надано копії протоколу допиту від 30.08.2017 р. ОСОБА_6 , яка повідомила, що згодилась бути директором товариства за винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривала та нікого на це не уповноважувала, не мала до них доступу і не розпоряджалася грошовими коштами, які знаходились на них, статутний фонд не формувала та на посаді директора рахувалась лише формально за щомісячну винагороду.

Відповідачем вказано на те, що у ТОВ «Вастон» відсутні основні засоби, недостатня кількість трудових ресурсів, контролюючим органом не встановлено ланцюг постачання товару, реалізованого позивачу, що дозволяє дійти висновку про неможливість здійснення TOB «Вастон» операцій, що задекларовані у податковій звітності, а також відсутність реального характеру господарської операції між позивачем і даним товариством.

Крім того, в матеріалах справи міститься Ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року по справі № 760/17411/17, з якої вбачається, що клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 Петруні Р.А. - задоволено, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 205 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України - закрито.

Зі змісту вищезазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_6 в суді свою вину в правопорушенні, в якому її підозрюють, визнала. Даною ухвалою також зазначено, що дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 205 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

У розумінні наведених вище положень частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 у справі № 760/17411/17, обов`язкові для врахування при вирішенні даної справи.

Суд звертає увагу, що встановлення обставин щодо непричетності ОСОБА_6 до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Вастон" та здійснення такої діяльності від імені Товариства невстановленими особами - виключає можливість бухгалтерського обліку первинних документів, складених за наслідками спірних операцій.

Позивач зазначає, що кримінальне провадження №0000026 від 24.03.2016 р. за ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України щодо посадових осіб ТОВ "Торгсервіс-Центр" закрито відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограду від 23.06.2017 р.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, що Постановою старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області від 29.01.2017 року кримінальне провадження в частині створення, придбання фізичною особою чи іншими особами ТОВ «ДАРМАР» з метою прикриття незаконної діяльності та для здійснення діяльності, що не передбачена реєстраційними документами підприємства та в частині використання фізичною особою ТОВ «ДАРМАР» для пособництва в ухиленні службовими особами ПП «Борисфен-Порлінград-Т» від сплати податку на додану вартість в сумі 3267000 грн. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПУ України у зв`язку з відсутністю в діях такої фізичної особи складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/68305685).

Суд звертає увагу, що кримінальне провадження закрито відносно ТОВ «ДАРМАР», а не ТОВ "Торгсервіс-Центр".

У контексті вищезазначених обставин суд виходить із того, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №2а-7075/12/2670, від 27.03.2018 у справі № 2а-1670/5096/12 (К/9901/12890/18), від 30.01.2018 у справі № 2а-0870/6083/11 (К/9901/541/18).

Разом з цим, та обставина, що контрагент позивача на момент здійснення спірних господарських операцій був зареєстрований як юридична особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не дає підстав вважати, що він мав на меті настання реальних правових наслідків, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, колегія суддів вважає безпідставним.

Щодо наданих позивачем копій первинних документів щодо використання пального у власній господарській діяльності, суд зазначає, що такі матеріали не є беззаперечним доказом реальності господарських операцій із ТОВ «Вастон», оскільки з них неможливо встановити яке саме пальне було використане, отримане від вказаного товариства або інших постачальників.

Дослідивши первинні документи, копії яких надані позивачем до матеріалів справи, судом встановлено, що вони від імені ТОВ «Вастон» підписані директором ОСОБА_6 .

Суд зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарчої операції відсутнє, відповідно документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, надані позивачем первинні документи стосовно взаємовідносин із ТОВ «Вастон» суд не приймає як доказ реальності здійснення фінансово-господарської діяльності із вказаним контрагентом у зв`язку із наявністю ухвали суду, яка набрала законної сили, згідно якого ТОВ «Вастон» в період 2014-2016 використовувалось для прикриття незаконної діяльності з метою ухилення від сплати податків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №820/4729/16 (№К/9901/55978/18) зазначив, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (валових витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів, що в рахунка-фактури та видаткових накладних не містять усіх обов`язкових реквізитів, зокрема, в таких не розшифровано особи, які підписували дані документи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні довіреності, товарно-транспортні накладні, договори, додаткові угоди, які підтверджують отримання товару.

Отже, під час розгляду справи позивачем не доведено фактичного виконання саме контрагентами спірних операцій та не встановлено у цьому контексті наявності у контрагентів ресурсів та можливостей, необхідних для здійснення господарської діяльності та спірних операцій зокрема.

В даному випадку, за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання Позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Наведене, у свою чергу, вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/ податкових документів для цілей формування даних бухгалтерського та податкового обліку та, в сукупності, відповідно свідчить про відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод, що, у свою чергу, свідчить про законність та обґрунтованість висновків відповідача та оскаржуваних рішень.

Надані позивачем матеріали та наведені ним доводи, не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Виходячи з наведеного, позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та безпідставними.

Наведена правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.04.2018 у справі №826/1374/16, від 28.02.2019 у справі №826/10838/15, від 11.09.2018 у справі №806/1454/15.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Комунальному підприємству «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню шляхів та споруд на них Шевченківського району» м. Києва (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 30) відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій