Справа № 287/43/18-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 287/43/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Волощук В.В.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

17 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2019 року (рішення прийнято у м. Олевськ, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Петрова Олексія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови серії НК №227657 від 21 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

НОМЕР_1 ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Інспектора СРПП Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Петрова О.В. про визнання дій останнього протиправними та скасування постанови серії НК №227657 від 21 жовтня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення.

2. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 жовтня 2018 року о 03 годині 30 хвилин він, керуючи належним йому мотоциклом, марки «Jianshe», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » по вул.Володимирська в м.Олевську Житомирської області, у напрямку вул.Кооперативна, до місця свого проживання та під`їхавши до свого домоволодіння, де стосовно нього Інспектором СРПП Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Петровим О.В. винесено постанову про те, що він керував вказаним мотоциклом, не зареєстрованим, без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким засобом.

3. Позивач вважає, що він вимог ПДР не порушував, постанова йому не оголошувалась, він має відповідне посвідчення водія серії НОМЕР_3 . Крім цього, транспортний засіб мотоцикл марки «Jianshe», який належить йому на праві приватної власності зареєстрований у встановленому законом порядку та має реєстраційний номер « НОМЕР_2 », про що свідчить свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2019 року позов задоволено частково.

5. Скасовано постанову серії НК № 227657, винесену 21 жовтня 2018 року Інспектором СРПП Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Петровим Олексієм Володимировичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП надіслано на новий розгляд до Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області.

6. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

7. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Також просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні судових витрат на правову допомогу.

8. Скаржник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно у своєму рішенні послався на постанову Олевського районного суду 08 січня 2019 року у справі № 287/585/18-п, оскільки дане судове рішення сторонами не надавалось та в судовому засіданні не досліджувалося.

9. Вказав, що суд першої інстанції свавільно, в порушення норм КАС України, вийшов за межі позовних вимог, оскільки повертаючи справу на новий розгляд ухвалив абсолютно незаконне рішення.

10. Зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні судових витрат на правову допомогу, безпідставно послався на відсутність договору про надання правової допомоги, оскільки Договір про надання правової допомоги б/н від 15.11.2018 подано суду разом з позовною заявою.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

11. Судом встановлено, що позивач 21 жовтня 2018 року о 03 годині 30 хвилин в м.Олевську по вул.Володимирська Житомирської області керував мотоциклом, марки «Jianshe», не зареєстрованим, без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким засобом, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП. За вказане правопорушення на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

12. Позивач, не погодився з даною постановою та звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

13. Позивач вважає, що Інспектором СРПП Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції Петровим О.В., в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст.7 КУпАП не забезпечено законність здійснення адміністративного провадження, внаслідок чого його було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

14. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова є законною, оскільки позивач 21.10.2018 порушив правила дорожнього руху, а саме: керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом. Перевірку наявності у позивача посвідчення водія відповідної категорії проводилося за допомогою бази «АМОР», за результатами якою встановлено: «Інформація відсутня», тому відносно нього складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

15. Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

17. Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

18. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

19. За змістом статті 31 вказаного Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

20. Згідно зі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

21. Загальні вимоги до водіїв транспортних засобів визначені Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 "Про Правила дорожнього руху".

22. Згідно п.2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

23. Відповідно до п.2.4. ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1. ПДР України.

24. Адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

25. Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення та направляючи на новий розгляд справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дійшов висновку, що при розгляді справи про адміністративні правопорушення відповідачем не дотримано гарантій прав позивача. В порушення норм ч.1 ст. 268 КУпАП позивачу не надано можливості підготуватися до захисту, у тому числі ознайомитися із постановою, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою.

26. Також судом першої інстанції з`ясовано, що позивач в порушення вимог п.п. 2.1 «а», 2.4 «а» Правил дорожнього руху України не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, яке на вимогу працівника поліції відмовився пред`явити для перевірки.

27. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції лише в частині порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

28. Щодо висновків суду першої інстанції про порушення позивачем вимог п.п. 2.1 «а», 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, то колегія суддів вважає є їх передчасними, з огляду на таке.

29. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

30. При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

31. Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

32. Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

33. Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

34. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

35. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

36. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

37. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

38. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

39. Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

40. Між тим, на думку колегії суддів, жодним доказом наявність адміністративних правопорушень в діях позивача встановлена не була.

41. Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов`язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення.

42. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

43. Цей же протокол був би доказом роз`яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

44. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

45. У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

46. Суд зазначав у наведеному рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

47. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

48. Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні.

49. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

50. Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

51. За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з`ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

52. Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.

53. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

54. Це пов`язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

55. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

56. Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

57. Отже, з наведеного вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

58. При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

59. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

60. Судом апеляційної інстанції встановлено, що необхідних матеріалів адміністративної справи до моменту початку розгляду справи про адміністративне правопорушення складено не було.

61. Суд вже зазначав, що працівник поліції не був зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення, однак він мав право це зробити.

62. Так само відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи.

63. Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом.

64. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії.

65. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, або ж рапорт, пояснення чи пояснення. До цього матеріального носія міг бути і доданий диск з відеозаписом.

66. Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

67. Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові у справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

68. Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

69. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

70. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

71. Так відповідно до вимог пункту 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

72. Обов`язок дотримуватися названих вимог відповідач має і у випадках, коли складення протоколу не передбачається КУпАП.

73. З матеріалів справи вбачається, що зазначених вимог працівником поліції не було дотримано, а натомість ним в безапеляційному порядку була складена спірна постанова.

74. Отже, судом першої інстанції не встановлено наявність та не витребувано інших доказів у підтвердження вини позивача у вчиненні вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

75. З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно скасував спірну постанову з підстав порушення відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, однак безпідставно направив справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на новий розгляд.

76. Оскільки факт порушення позивачем п.п. 2.1 ПДР України не знайшов свого підтвердження, то в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, тому наявні підстави для закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

77. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на постанову Олевського районного суду 08 січня 2019 року у справі № 287/585/18-п, оскільки дане судове рішення у матеріалах справи відсутнє, а тому не могло бути предметом дослідження.

78. Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

VI. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

79. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

80. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

81. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

82. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

83. Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

84. Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

85. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не дотримані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині направлення справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на новий розгляд та ухвалити нове рішення в цій частині про закриття справи про адміністративне правопорушення.

VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ

86. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

87. Суд першої інстанції, відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з відсутністю договору про надання правничої допомоги та у зв`язку з тим, що надані представником позивача документи не підтверджують того факту, що понесені витрати сплачені саме у даній справі.

88. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

89. Відповідно до приписів ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

90. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

91. Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

92. У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги, укладений 15 листопада 2018 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який додано до позовної заяви (а.с.13).

93. Окрім того, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надані наступні документи:

- квитанція прибуткового касового ордеру № 24/07-1 від 24.07.2019 (а.с. 77-а);

- рахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 26.07.2019 із зазначенням номеру справи, у якій надається правова допомога (а.с. 77);

- акт виконаних робіт від 24.07.2019 (а.с.78).

94. При цьому, відповідач не скористався можливістю згідно ст. 134 КАС України довести неспівмірність заявлених вимог та не подав до суду жодних заяв та доказів на спростування заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

95. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що позивачем підтверджено витрати на професійну правничу допомогу.

96. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним з наданими послугами адвоката, тому клопотання позивача підлягає до задоволення, а витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4003,60 грн - до стягнення на користь позивача.

97. Отже, посилання суду першої інстанції на відсутність договору про надання правничої допомоги та документів, які підтверджують те, що правова допомога надана саме у даній справі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2019 року скасувати в частині направлення справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП на новий розгляд до Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4003,60 грн.

У решті рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26.07.2019 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.