Справа № 620/1592/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1592/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Степанюка А.Г.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 № Ф-32611-50, в розмірі 8448,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 № Ф-32611-50, в розмірі 8448,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем 30.10.2015 та використовує загальну систему оподаткування.

Позивачем за 2017 рік подано звітність з єдиного внеску за таблицею 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» додатка 5, форма якої не відповідає обраній системі оподаткування.

Згідно з вказаним звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2017 рік: самостійно визначена сума, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, але не менше за розмір мінімальної заробітної плати, складає 38400 грн., (в тому числі: січень - грудень 2017 року - 3200,00 грн); розмір єдиного внеску - 22%; усього до сплати 8448 грн (в тому числі: січень-грудень 2017 року - по 704,00 грн). Отже, позивачем самостійно визначено суму єдиного соціального внеску, в розмірі 8448 грн.

Надалі, листом ГУ ДФС у Чернігівській області повідомило позивача, що у зв`язку з невірно поданою звітністю на рахунку останньої обліковується борг, в розмірі 8448,00 грн. (а.с. 9)

Позивач 28.11.2018 звернулась до податкового органу із заявою, в якій просила зняти актуальність зі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску форми Д5 за 2017 рік № від 24.01.2018, у зв`язку з помилковим поданням таблиці 2 замість таблиці 1. (а.с.10)

Проте, відповідачем 11.05.2019 сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-32611-50 в сумі 8448,00 грн. (а.с.7)

Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач самостійно визначила суму до сплати, подала звіт до органу доходів та зборів із помилковим зазначенням форми згідно з таблицею 2 додатку 5, замість форми згідно з таблицею 1 додатка 5, зазначені кошти перераховано до Державного бюджету, проте можливості скасування, анулювання, подання виправленого звіту не передбачено, що є звуженням прав платника податків, з врахуванням того, що необхідні до сплати кошти (податки) були сплачені, а об`єктом правопорушення, визначеного п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, є правовідносини щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 4 ст. 8 Закону України № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Фізичних осіб-підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону, визначено платниками єдиного внеску.

Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано частиною другою статті 6 Закону, згідно з приписами якої платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що визначені законодавством.

У свою чергу, єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону).

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та штрафів.

Так, правила заповнення і подання звітності з ЄСВ підприємцями регулюється наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п. 2 Розділу ІІІ Порядку № 435, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Відповідно до п. п. 10,11 розділу ІV Порядку № 435, підприємці на загальній системі оподаткування подають до органу ДФС звіт з ЄСВ за себе один раз на рік - до 10 лютого року, що настає за звітним, і заповнюють у звіті таблицю 1 додатка 5.

Слід констатувати, що вказаним Порядком № 435, не передбачено права платника податків на повторне подання Звіту за один і той же період після граничного терміну подання Звіту, а також на самостійне виправлення помилок.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 за 2017 рік подано звітність з єдиного внеску з таблицею 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» додатка 5, форма якої не відповідає обраній системі оподаткування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 розділу V Порядку № 435, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто, страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми «скасовуюча» з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми «початкова» із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Слід звернути увагу на те, що позивачем подано звіт до фіскального органу з помилковим зазначенням форми згідно з таблицею 2 додатку 5, замість форми, згідно з таблицею 1 додатка 5, а можливості скасування, анулювання, подання виправленого звіту Порядок № 435 не передбачає.

Чернігівським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні було наголошуно на тому, що об`єктом правопорушення, визначеного приписами п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI, є правовідносини щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що, оскільки, після виявлення помилки, позивачем направлено звернення до відповідача щодо помилкового подання таблиці 2, замість таблиці 1, а самостійно визначена сума податкового зобов`язання сплачена у повній мірі та надійшла до Державного бюджету, допущена технічна помилка у звітності, в даному випадку, не є податковим правопорушенням, а інакше б, позивач змушений сплачувати податки двічі за один і той самий період, що не відповідає завданням та принципам податкового законодавства, з урахуванням того, що платник податків не ухилявся від їх сплати та не порушував встановлених строків на їх перерахування.

Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та давали суду першої інстанції підстави для визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 № Ф-32611-50.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто, прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Г. Степанюк

В.В. Кузьменко