Справа № 521/12202/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 521/12202/19
Головуючий в 1 інстанції: Коблова О.Д.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - Суменка В.О. ,

представника відповідача - Безлущенка О.С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року, прийняте у відкритому судовому засіданні о 12:52 год. в м. Одесі, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС України про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати постанову в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС Чайка Є.О. від 20.03.2019 року в справі про порушення митних правил №4072/50000/18 про притягнення громадянина України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 8500 грн.; надіслати справу про порушення митних правил № 4072/50000/18 на новий розгляд до Одеської митниці ДФС; стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відображає дійсних обставин справи.Станом на день розгляду Одеською митницею ДФС справи про порушення митних правил № 4072/50000/18 відносно ОСОБА_1 - 20.03.2019 року у відповідача не було жодної інформації про те, що позивач своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року адміністративний позов залишено без задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції і та ухвалити нове судове рішення, а саме постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення від 13.08.2019 р. не взяв до уваги, що усі обставини у сукупності викликають сумніви, щодо факту вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України, а відтак постанова Одеської митниці ДФС від 20.03.2019 р., яка базується на припущеннях та неперевірених фактах, не може вважатись законною. Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні від 13.08.2019 р. відсутні висновки суду з приводу аргументів позивача про те, що Одеською митницею ДФС розглянуто справу ПМП № 4072/50000/18 за відсутності ОСОБА_1 , якого безпідставно не допущено до участі в розгляді справи. Постанова Одеської митниці ДФС від 20.03.2019 р. містить посилання на те, що справу ПМП № 4072/50000/18 розглянуто без присутності ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ч.4 ст. 526 МК України. Проте, з цього приводу в розд. 5 позовної заяви викладено обґрунтування щодо наявності порушення прав ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду справи ПМП № 4072/50000/18 Одеською митницею ДФС. Апелянт зазначає, що всупереч вимогам ч.ч. 1,2,4 ст. 526 МК України, Одеською митницею ДФС не було сповіщено правопорушника ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи ПМП № 4072/50000/18 відносно ОСОБА_1 Апелянт зазначає, що в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС Чайка Є .О. при прийнятті рішення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 мав встановити наявність доказів, щодо належного повідомлення правопорушника про дату, час та місце розгляду справи ПМП № 4072/50000/18. Проте, станом на день розгляду Одеською митницею ДФС справи ПМП № 4072/50000/18 відносно ОСОБА_1 - 20.03.2019 року у відповідача не було жодної інформації про те, що позивач своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, апелянт вважає, що зазначена постанова Одеської митниці ДФС від 20.03.2019 р. щодо ОСОБА_1 винесена передчасно, оскільки останній не був повідомлений належним чином про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому був позбавлений можливості надавати пояснення, доводи та міркування, заявляти клопотання та відаоди, а також реалізувати інші права, передбачені ст.. 498 МК України, ст.. 268 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що гр. ОСОБА_1 перевищив встановлений строк транзитного переміщення транспортного засобу більше ніж на десять діб, у зв`язку з чим відносно нього Одеською митницею ДФС було складено протокол про порушення митних правил №4072/50000/18 від 18.12.2018 за ознаками ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України. Постанова у справі про ПМП винесена 20.03.2019 без присутності ОСОБА_1 або його представника на підставі ч. 4 ст. 526 МК України. Про дату і час розгляду справи йому було повідомлено належним чином. 25.03.2019 представник гр. ОСОБА_1 - Суменко В.О. отримав копію постанови у справі про порушення митних правил №4072/50000/18 від 20.03.2019 про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч. З ст. 470 Митного кодексу України. Відповідач вважає, що матеріалами справи про порушення митних правил №4072/50000/18 доведена вина громадянина ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. З ст. 470 МК України, і постановою Одеської митниці ДФС у справі про порушення митних правил його було законно визнано винним у вчиненні ним правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на зазначене, відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2018 посадовою особою Одеської митниці ДФС у відношенні громадянина України ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил №4072/50000/18 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. З ст. 470 МК України.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил, громадянин України ОСОБА_1 21.09.2018 о 21 год. 58 хв. ввіз на митну територію України через міжнародний автомобільний пункт пропуску «Кучурган - Первомайськ» відділу митного оформлення №1 митного поста «Кучурган» Одеської митниці ДФС, по каналу руху «зелений коридор» легковий автомобіль марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Литва (LТ), номер кузова - НОМЕР_3 .

Згідно наданих гр. ОСОБА_1 документів до митного контролю та митного оформлення, йому дозволено ввозити даний транспортний засіб із звільненням від сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, лише з метою транзиту через митну територію України.

Тобто транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Литва (LТ), номер кузова - НОМЕР_4 необхідно було доставити до митниці ДФС не пізніше 01.10.2018 (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці ДФС до 26.09.2018).

Під час здійснення контролю за додержанням гр. України ОСОБА_1 строків транзитного переміщення транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Литва (LТ), номер кузова - НОМЕР_4 , в програмі АСМО «Інспектор-2006» та бази даних ЄАІС ДФСУ відсутня інформація про доставлення даного транспортного засобу до митниці призначення (вивезення з митної території України) та/або поміщення його в інший митний режим.

Відповідно до інформації, програми АСМО, станом на 18.12.2018 року, громадянин України ОСОБА_1 з приводу продовження терміну перебування транспортного засобу на митній території України не звертався.

При здійсненні провадження по даній справі, до Одеської митниці ДФС надійшла заява від 18.01.2019 року, в якій громадянин ОСОБА_1 надав пояснення по справі. Відповідно до яких стверджує, що він, як громадянин України, ніколи не виїжджав за межі території України та не перетинав кордон України. Ніколи не отримував паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Водійське посвідчення ніколи не видавалось.

Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що ним ніколи не вчинялись дії щодо реєстрації транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Литва (LТ), номер кузова - НОМЕР_4 , як власника або співвласника, а відповідне свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля на його ім`я не видавалось, а також, що він не є представником іноземного підприємства, зареєстрованої відповідно до законодавства Литви. Тому, на думку ОСОБА_1 він не міг ввозити в Україну в режимі «транзит» зазначений транспортний засіб.

У справі про порушення митних правил №4072/50000/18, розпочатій 18.12.2018 року, за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, винесено постанову від 20.03.2019 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт ввезення на митну територію України в митному режимі «транзит» транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації - Литва ( LT ), номер кузова - НОМЕР_4 21.09.2018 року громадянином ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи про порушення митних правил №4072/50000/18 від 18.12.2018 року.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що є вірними висновки відповідачі, що послужили підставою для ухвалення оскаржуваної позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Відповідно до ст. 488 Митного кодексу України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Статтею 489 Митного кодексу України встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України (ч.1 ст. 495 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 498 Митного кодексу України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно з ч.1 ст. 522 Митного кодексу України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Відповідно до ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів, а саме на 20.03.2019 року.

Також в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що матеріали справи про порушення митних правил розглянуті без присутності ОСОБА_1 .

Таким чином, системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що митним законодавством регламентовано чіткий та послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

При цьому, наведені правові норми, закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі на участь у розгляді її справи, також містять й певні застереження, націлені на попередження зловживання особою такими правами та на забезпечення належної реалізації митними органами наданих їм повноважень, а саме розгляд адміністративної справи за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, однак лише у випадку, якщо є дані про своєчасне сповіщення про місце, час та дату її розгляду і від неї не надійшло клопотання про перенесення справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції апелянт не був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, доказів того, що відповідач застосовував можливі міри сповістити позивача про розгляд матеріалів справ про порушення митних правил щодо нього, до суду не надано.

Матеріали справи не містять підтвердження факту належного повідомлення позивача про заплановані дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, інкриміноване йому.

Жодних доводів та доказів щодо дотримання цієї процедури митний орган не навів.

Зазначене є самостійною підставою для скасування постанови у справі про порушення митних правил.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 308/480/15-а.

Однак судом першої інстанції цим обставинам належної оцінки не надано.

Таким чином, судом апеляційної інстанції приймаються доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, щодо не погодження з рішенням суду першої інстанції, оскільки наявні порушення, допущені відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови в справі про порушення митних правил, є безумовною підставою для його скасування.

Що стосується позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Ст. 1 Закону № 4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зазначений закон визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.

Визначальним в адміністративному судочинстві за ст. 6 КАС України є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Адміністративне судочинство спрямоване на зміцнення законності, правопорядку та попередження правопорушень, а також сприяє активному та ініціативному виявленню порушень прав, свобод та інтересів осіб з боку влади та поновлення цих прав чи запобігання їх порушенню, а тому суди адміністративної юрисдикції повинні захищати такі права фізичних і юридичних осіб (зокрема й право на відшкодування витрат на правову допомогу) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим вищезазначена позовна вимога про її стягнення не може бути задоволена.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271,272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеської митниці ДФС України в справі про порушення митних правил від 20 березня 2019 року про притягнення громадянина України ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 Митного кодексу України.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик