Справа № 280/4446/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Справа № 280/4446/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу провести перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного утримання судді у відставці з 01.01.2019 щомісячно.

Ухвалою суду від 16.09.2019 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 25.04.1973 позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який за своє життя працював на посаді судді у Жовтневому, Комунарському та Орджонікідзевському районних судах м.Запоріжжя. Зазначає, що 12.05.2009 ОСОБА_2 був звільнений з посади судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у зв`язку із виходом у відставку, а після виходу у відставку перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Вказує, що в ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а позивач, згідно постанови Комунарівського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, отримує пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка в розмірі 50% щомісячного довічного утримання судді у відставці. Зазначає, що оскільки станом на 01 січня 2019 року суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема померлого чоловіка позивачки, з урахуванням розміру посадового окладу та доплату за вислугу років складає - 43222,50 грн., то відповідно позивач має право на проведення перерахунку пенсії по втрати годувальника. Позивач вказує на те, що вона в позасудовому порядку зверталась до органу Пенсійного фонду, проте їй було безпідставно відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень відповідач послався на те, що ОСОБА_1 з 14.06.2016 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про статус суддів». Вказує, що розмір пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника розрахований на підставі постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.09.2016 у справі №333/3944/16-а, яким зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 29.05.2016 в розмірі 5917,10 грн., що становить 50% щомісячного довічного грошового утримання померлого годувальника - ОСОБА_2 , нарахованого на момент його смерті. Відповідач зазначає, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді. За таких обставин, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивача, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що з 25 квітня 1973 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , який працював на посаді судді у Жовтневому, Комунарському та Орджонікідзеквському районних судах м. Запоріжжя.

12.05.2009 ОСОБА_2 був звільнений з посади судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у зв`язку із виходом у відставку, а після виходу у відставку перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із 90 відсотків від грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.09.2016 по справі №333/3944/16-а (провадження №2-а/333/162/16) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , серед іншого зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію в зв`язку з втратою годувальника з 29.05.2016 в розмірі 5917,10 грн., що становить 50% щомісячного довічного грошового утримання померлого годувальника - ОСОБА_2 , нарахованого на момент його смерті.

Постанова Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.09.2016 по справі №333/3944/16-а (провадження №2-а/333/162/16) набрала законної сили 01.11.2016.

Позивач, вважаючи, що починаючи з 01.01.2019 вона має право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від грошового утримання судді у відставці у сумі 43222,50 грн., звернулась до Шевченківського об`єднаного УПФУ м.Запоріжжя (правонаступник - ГУ ПФУ в Запорізькій області) з заявою про проведення відповідного перерахунку.

Листом від 07.05.2019 №232/М-1 позивача повідомлено про те, що оскільки пенсія позивача у зв`язку з втратою годувальника обчислюється із 50 відсотків щомісячного довічно грошового утримання померлого годувальника, розрахованого на підставі Закону України «Про статус суддів» (в подальшому Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та розмір якої визначений рішенням суду вона не підлягає перерахунку згідно ч.2 ст.42 Закону.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 цього ж Закону визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1058 (в редакції чинній на дату призначення пенсії позивачу), пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058, непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, на підставі правових норм Закону №1058, є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку ОСОБА_2 не отримував, доказів протилежного суду не надано.

Суд зазначає, що питання призначення довічного грошового утримання судді, на момент виходу в відставку ОСОБА_2 , було врегульовано Законом України «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-XII).

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону №2862-XII, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

Частиною 4 статті 43 Закону №2862-XII передбачено, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» ( 3723-12 ). Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

При цьому, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ні Законом №2862-XII, на підставі якого ОСОБА_2 призначалось довічне грошове утримання, ні Законом №1402-VIII, в редакції чинні станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Суд зазначає, що дійсно ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Проте, призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закони №2862-XII, №1402-VIII, при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016, рішення від 20.03.2002 у справі №5-рп/2002, від 01.12.2004 у справі №19-рп/2004, від 11.10.2005 у справі №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 у справі №3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує під час ухвалення рішення в даній справі правову позицію ВЕРХОВНОГО СУДУ щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з довічного грошового утримання судді у відставці, яка була викладена в постанові від 11.07.2019 у справі №667/1568/16.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 42 Закону №1058 передбачено порядок та підстави індексації та перерахунку пенсій, проте в зазначеному Законі відсутня така підстава для перерахунку пенсії, як зміна розміру довічного грошового утримання судді у відставці, який мав статус годувальника.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про проведення їй перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника виходячи із 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді станом з 01 січня 2019 року не узгоджується з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова