Справа № 140/1609/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8303/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Большакової О. О., Мікули О. І.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника відповідача Колбуна В. В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року (рішення ухвалено у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Смокович В. І., повний текст рішення виготовлений 01 липня 2019 року) у справі № 140/1609/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивачка просила: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови провести перерахунок її пенсії з врахуванням стажу державної служби по день звільнення 31 березня 2015 року, згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції закону, який діяв на момент призначення пенсії) в розмірі 84% суми заробітної плати станом на день звільнення, визначеної згідно постанови КМУ № 865 від 31.05.2000, починаючи з 02 квітня 2019 року;

зобов`язати відповідача, починаючи з 01 квітня 2019 року, здійснити позивачці перерахунок та виплату пенсії з врахуванням стажу державної служби до дня звільнення по 31 березня 2015 року на посаді провідного спеціаліста з питань кадрової роботи та держслужби, згідно статей 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції закону, який діяв на момент призначення пенсії) в розмірі 84% від суми заробітної плати станом на дату звільнення, згідно довідки № 4/17-19/В-11 від 22 березня 2019 року, виданої Державною установою «Маневицька виправна колонія (№42)» та з врахуванням інших виплат, згідно довідки № 4/16-19/В-10 від 21 березня 2019 року, з яких були сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу державної служби по день звільнення (31 березня 2015 року), згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції закону, який діяв на момент призначення пенсії) у розмірі 84% сум заробітної плати на день звільнення, визначеної згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року.

Зобов`язано Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу державної служби до дня звільнення (31 березня 2015 року), згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції закону, що діяв на момент призначення пенсії) у розмірі 84% від суми заробітної плати на дату звільнення згідно із довідкою № 4/17-19/В-11 від 22 березня 2019 року та з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, згідно із довідкою № 4/16-19/В-10 від 21 березня 2019 року, починаючи із 01 квітня 2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про державну службу» від l0.12.2015 № 889-VІІІ, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно чинного законодавства, а саме Закону України «Про державну службу», проведення перерахунку пенсії з врахуванням страхового стажу набутого після призначення пенсії з урахуванням складових заробітної плати та інших виплат на момент звільнення, не передбачено.

ОСОБА_1 03.04.2019 до органу Пенсійного фонду разом із заявою про перерахунок пенсії подала довідки № 4/17-19/В-11 від 22 березня 2019 року та № 4/16-19/В-10 від 21 березня 2019 року, видані Державною установою «Маневицька виправна колонія (№42)», форма яких не відповідає формі довідок затверджених чинною постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям».

Апелянт зазначає, що скільки подані довідки не відповідають встановленій формі, провести перерахунок за вказаними у них даними не можливо.

Крім того, апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 03.04.2019 звернулась до ПФ із заявою на підставі Закону України «Про звернення громадян», а не із заявою про призначення пенсії відповідної форми.

Отже, на думку апелянта, у відповідача відсутній обов`язок прийняти рішення щодо перерахунку чи відмови у перерахунку пенсії позивачу.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позивачці в задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, в якому, посилаючись на законність оскаржуваного рішення суду, просить апеляційну скаргу Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення позивачки у зв`язку із виходом на пенсію (31 березня 2015 року) стаття 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 діяла у новій редакції, із якої була виключена норма щодо збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі. Однак, той факт, що позивачу пенсія на підставі Закону України «Про державну службу» призначена із 16 червня 2010 року (тобто, до уведення в дію Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи») свідчить про те, що при обрахунку її розміру уповноважений орган зобов`язаний керуватись нормами Закону № 3723 у редакції, що діяла на момент такого призначення, а не звільнення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 11 січня 2009 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 16 червня 2010 року позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.

Пенсія за віком позивачці обчислена з врахуванням посадового окладу, доплати за ранг, надбавки за вислугу років, доплати, передбаченої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та сум премій за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за призначенням пенсії, виходячи із 80% суми заробітної плати. На момент призначення пенсії, стаж державної служби позивачки складав 10 років та 2 дні.

Після призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі Закону України «Про державну службу», вона продовжувала працювати на посадах державної служби, а саме: спеціаліста з кадрових питань та державної служби до 31 серпня 2011 року, із 01 вересня 2011 року призначена на посаду провідного спеціаліста, 09 липня 2012 року переведена на посаду провідного спеціалісті з питань кадрової роботи та державної служби сектору, 01 жовтня 2014 року призначена на посаду провідного спеціаліста з питань кадрової роботи та державної служби відділу, 31 березня 2015 року звільнена з посади провідного спеціаліста за статтями 37 Закону України «Про державну службу», 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, загальний страховий стаж роботи становить 31 рік 1 місяць 15 днів.

На день звільнення у зв`язку із виходом на пенсію стаж державної служби ОСОБА_1 . становив повних 14 років.

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії, просила зарахувати до стажу державної служби період роботи з 16 червня 2010 року по 31 травня 2015 року, на підставі статей 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» у розмірі 84% від суми заробітної плати згідно із довідками державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» № 4/17-19/В-11 від 22 березня 2019 року, № 4/16-19/В-11 від 21 березня 2019 року, з урахуванням виплат, з яких були сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Листом № 364/В-01 від 17 квітня 2019 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки Законом України «Про державну службу» не передбачено проведення перерахунків пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії.

Відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723-XII; чинного на час призначення пенсії позивачу) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частинами другою та шостою статті 33 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально- побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 33 Закону № 3723-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 212 «Про затвердження Порядку видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов`язків» (чинною на момент призначення пенсії позивачу) встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення, індексація заробітної плати є складовими заробітної плати.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 3 липня 1991 року передбачено, що об`єктом індексації грошових доходів населення є в тому числі заробітна плата, підстави для індексації грошових доходів населення наявні у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Аналіз наведених положень законодавства, що діяли в період роботи позивачки, дає підстави для висновку, що допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати входить до системи оплати праці державного службовця.

Частиною першою статті 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межа; сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 712/14740/16-а.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 13 грудня 1999 року № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», керівникам органів надано право у межах установленого фонду оплати праці установлювати керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам і службовцям надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, за класний чин, кваліфікаційний клас та спеціальні звання.

Згідно довідки Державної установи «Маневицька виправна колонія (№ 42)» від 21 березня 2019 року № 4/16-19/В-10 про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії на підставі Закону України «Про державну службу», за період із квітня 2010 року по березень 2015 року ОСОБА_1 нараховано: надбавки за високі досягнення у праці 17990,40 грн, премію 22874,01 грн, індексацію 1834,30 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення 10080,80 грн.

Таким чином, позивачка має право на обчислення розміру пенсії із заробітної плати з врахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації, премії та надбавки за високі досягнення в праці.

Щодо твердження апелянта про те, що згідно чинного на момент звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії законодавства, проведення перерахунку пенсії з врахуванням страхового стажу набутого після призначення пенсії з урахуванням складових заробітної плати та інших виплат на момент звільнення, не передбачено, слід зазначити наступне.

Станом на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за віком (16 червня 2010 року) чинним був Законом України «Про державну службу» № 3723-XII від 16 грудня 1993 року. Цей Закон визначав загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Підпунктом 19 пункту 6 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» текст статті 37 Закону України «Про державну службу» викладено у новій редакції. В даній частині Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» набрав чинності з 01 жовтня 2011 року.

Виходячи з вищенаведеного, Закон України «Про державну службу» із змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», підлягає застосуванню до пенсій, які призначались після 01 жовтня 2011 року.

Станом на день звільнення позивачки у зв`язку із виходом на пенсію (31 березня 2015 року) стаття 37 Закону № 3723-XII діяла у новій редакції, з якої була виключена норма щодо збільшення пенсії на один відсоток заробітку за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що оскільки позивачці пенсія на підставі Закону України «Про державну службу» призначена з 16 червня 2010 року (тобто, до введення в дію Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи») при обрахунку її розміру уповноважений орган зобов`язаний керуватись нормами Закону № 3723-XII у редакції, що діяла на момент такого призначення, а не звільнення.

Таким чином, позивачка має право на пенсію за віком в розмірі 84% від заробітної плати.

Щодо твердження апелянта про невідповідність поданих позивачем органу ПФ довідок № 4/17-19/В-11 від 22 березня 2019 року та № 4/16-19/В-10 від 21 березня 2019 року формі довідок, затверджених чинною постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», слід зазначити наступне.

Неналежна форма і зміст довідок долучених позивачем до заяви про перерахунок пенсії не була підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії.

Орган Пенсійного фонду не посилався на дану обставину в листі № 364/В-01 від 17 квітня 2019 року.

Крім того, подані позивачем довідки містять всю необхідну для проведення перерахунку пенсії позивачки інформацію, тому доводи відповідача щодо невідповідності довідки формі, встановленій законом, є безпідставними.

Щодо твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 звернулась до ПФ із заявою на підставі Закону України «Про звернення громадян», а не із заявою про призначення пенсії відповідної форми, слід зазначити, що у заяві від 02.04.2019 позивачка просила відповідача зарахувати до стажу державної служби період роботи з 16.06.2010 по 31.03.2015 та провести перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії згідно статей 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на момент призначення пенсії) в розмірі 84% від суми заробітної плати.

В письмовому зверненні позивачка ставила питання не про роз`яснення норм пенсійного законодавства, а заявила чіткі вимоги про включення до стажу державної служби певних періодів роботи та перерахунку в зв`язку з цим пенсії.

Однак, відповідач відмовив позивачці в перерахунку пенсії з заявлених нею підстав, а отже в позивачки на підставі статі 5 Кодексу адміністративного судочинства України виникло право оскаржити відмову в перерахунку пенсії до адміністративного суду, про що зазначено в оскарженому рішенні відповідача від 17.04.2019 № 364/В-01.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апелянта, в силу наведеного, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області) залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 140/1609/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула
Повний текст постанови виготовлений 18.10.2019.