Справа № 140/2346/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2346/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області в особі Ковельського об`єднаного управління Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області в особі Ковельського об`єднаного управління Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведено камеральну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати єдиного податку з фізичних осіб за серпень 2016 року, січень 2017 року, в ході якої виявлено, що позивачем порушено, визначені п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, строки сплати єдиного податку з фізичних осіб у серпні 2016 року та січні 2017 року, у зв`язку із чим до позивача застосовано штрафні санкції на загальну суму 457, 80 грн.

Позивач вважає, застосування штрафних санкцій протиправним, оскільки ним не було порушено строків сплати єдиного податку з фізичних осіб, що підтверджується відповідними квитанціями про перерахування податку єдиного податку з фізичних осіб у серпні 2016 року та січні 2017 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву від 21.08.2019 представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що єдиний податок з фізичних осіб у серпні 2016 року та січні 2017 року, згідно квитанції від 19.08.2016 №296 та платіжного доручення №6358685sb від 20.01.2017, було сплачено позивачем 22.08.2016 та 23.01.2017 відповідно, тобто з порушенням, визначеного п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, строку сплати грошових зобов`язань. А тому, відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв в межах норм діючого законодавства.

Одночасно з відзивом на позовну заяву, представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

У відповіді від 04.09.2019 на відзив на позовну заяву позивач не погодився з твердженнями представника відповідача у відзиві на позовну заяву з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково, звертає увагу на те, що з наданням платником податку до установи банку платіжного доручення на перерахування податку до бюджету, згідно з яким платник ініціює сплату податку, а банк приймає такий документ, обов`язок такого платника щодо сплати такого податку припиняється, а тому вказівка контролюючого органу на дату валютування 22.08.2016 не заслуговує уваги, так само як і не заслуговує уваги твердження представника відповідача про порушення позивачем строку сплати єдиного податку з фізичних осіб у січня 2017 року. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повній мірі.

В запереченнях від 12.09.2019 представник відповідача у задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Акцентувала увагу суду на тому, що під час використання платником розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника саме з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, а відтак твердження позивача про своєчасне перерахування податкових зобов`язань є безпідставним. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 09.04.2019 головним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Ковельського управління ГУ ДФС у Волинській області Довжик Л.М. проведено камеральну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати єдиного податку з фізичних осіб за серпень 2016 року, січень 2017 року, за результатами якої складено акт перевірки №895/03-20-52-13/ від 09.04.2019.

Актом перевірки №895/03-20-52-13/ від 09.04.2019 встановлено факт сплати єдиного податку з фізичних осіб з порушенням встановлених строків, а саме: за серпень 2016 року в розмірі 275, 60 грн., з граничним терміном сплати 20.08.2016, сплачено 22.08.2016 та за січень 2017 року в розмірі 640, 00 грн., з граничним терміном сплати до 20.01.2017, сплачено 23.01.2017, чим порушено порядок сплати єдиного податку відповідно до п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, згідно якої платники єдиного податку першої та другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення позивачем, визначеного п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, строку сплати єдиного податку з фізичних осіб у серпні 2016 року та січні 2017 року.

На підставі акту перевірки №895/03-20-52-13/ від 09.04.2019 Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2019, яким до позивача застосовано штрафні санкції на загальну суму 457, 80 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Частиною 1 статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 295.1, 295.2 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Згідно п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Пунктом 122.1 статті 122 ПК України передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку про те, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку авансових внесків єдиного податку у встановлені строки (тобто, не пізніше 20 числа включно поточного місяця) тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

Положеннями пунктів 38.1, 38.2 ст.38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк; сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

У відповідності до норм чинного законодавства України сплата податків платником податків здійснюється, зокрема, у безготівковій формі шляхом здійснення переказу коштів через банківську установу.

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу у розумінні пункту 1.15 цієї ж статті Закону вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу.

Згідно з п.8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п.22.4 ст.22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов`язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п.1.29 ст.1 даного Закону).

Отже, з наданням платком податку до установи банку платіжного документу на перерахування податку до бюджету, згідно з яким платник ініціює сплату, а банк приймає такий документ, обов`язок такого платника щодо сплати такого податку припиняється. Тому, днем сплати податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання.

Судом встановлено, що позивачем згідно банківської квитанції №296 від 19.08.2016 на суму 280, 00 грн. та платіжного доручення №6358685sb від 20.01.2017 на суму 640, 00 грн., було сплачено єдиний податок з фізичних осіб за серпень 2016 року та січень 2017 року відповідно. (а.с.12-13)

Проте, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що в січні 2017 року ним вчасно було сплачено податок з фізичних осіб за січень 2017 року, так-як платіжне доручення №6358685sb датоване 20.01.2017 року, оскільки з наявної в матеріалах справи копії відповідного платіжного доручення №6358685sb від 20.01.2017 вбачається, що воно отримано банком 23.01.2017.

Доказів подання та отримання установою банку платіжного доручення №6358685sb від 20.01.2017, саме 20.01.2017, позивачем суду не надано.

А відтак, враховуючи те, що днем сплати податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання, суд вважає, що єдиний податок з фізичних осіб за січень 2017 року в розмірі 640, 00 грн. позивачем сплачено 23.01.2017, тобто з 3-ним порушенням строку, визначеного п.295.1 ст.295 ПК України, для сплати єдиного податку з фізичних осіб.

Водночас, суд зауважує, що єдиний податок з фізичних осіб за серпень 2016 року, згідно банківської квитанції №296 від 19.08.2016 на суму 280, 00 грн., позивачем сплачено з дотриманням строків визначених п.295.1 ст.295 ПК України.

При цьому, суд вважає, хибною позицію контролюючого органу щодо визначення датою сплати єдиного податку з фізичних осіб за серпень 2016 року - 22.08.2016, тобто дату валютування, оскільки як вбачається з квитанції №296 від 19.08.2016 на суму 280, 00 грн., дана операція банком здійснена саме 19.08.2016.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, розрахунку штрафних санкцій на позивача безпідставно та протиправно накладено штраф в сумі 137, 80 грн., оскільки позивач не порушив строки сплати авансових внесків єдиного податку терміном сплати до 20.08.2016 року, в той час як сума штрафу в розмірі 320, 00 грн. по строку сплати авансових внесків єдиного податку терміном сплати до 20.01.2017 року в оскаржуваному податковому повідомлені-рішенні прийнята правомірно.

Таким чином, з наведених вище мотивів, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 13.05.2019 в частині накладення штрафу в сумі 137, 80 грн.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн. згідно із квитанцією від 31.07.2019 №ПН2111. (а.с.2)

Відтак, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на суму 137, 80 грн. з 457, 80 грн. (що становить 30,1%), тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 230, 52 грн.

Керуючись статтями 246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області № від 13.05.2019 в частині накладення штрафу в сумі 137, 80 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області судові витрати у сумі 230 (двісті тридцять) гривень 52 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області, адреса: 43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, .

Суддя Ю.Ю. Сорока