Справа № 400/1295/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 400/1295/19

адміністративне провадження № К/9901/28420/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши касаційну скаргу Дніпропетровського окружного адміністративного суду на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 400/1295/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 20 квітня 2019 року він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з запитом про надання доступу до публічної інформації, а саме просив надати копії укладених протягом 2018 року договорів купівлі - продажу житла, що були профінансовані за рахунок бюджетних коштів. 24 квітня 2019 року відповідач надав відповідь на вказаний запит позивача разом з двома договорами купівлі - продажу житла, в яких було затерто прізвище, ім`я по батькові продавців квартир та адреси придбаних квартир.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо ненадання повної публічної інформації за запитом позивача від 20 квітня 2019 року.

Зобов`язано Дніпропетровський окружний адміністративний суд надати ОСОБА_1 скановані копії двох договорів купівлі - продажу від 26 грудня 2018 року з інформацією про адреси придбаних квартир.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що інформація, яка міститься в договорах купівлі - продажу квартир, яка запитувались позивачем, зокрема прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка отримала бюджетні кошти, а також адреси квартир, які були придбані відповідачем, не може вважатись конфіденційною.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначено види інформації з обмеженим доступом, до якої належать:1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідач не зазначив, чому інформація щодо адрес розташування квартир відноситься до конфіденційної, підстав обмеження у доступі позивача до запитуваної інформації, відповідач не зазначив легітимну мету для обмеження такої інформації, не зазначив в чому полягала потенційна шкода від поширення такої інформації та в чому полягало потенційне порушення принципу пропорційності.

Таким чином, відповідачем не було дотримано вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки запитувана інформація, яка стосується розпорядження бюджетними коштами не може бути обмежена у доступі.

Отже, відсутність у висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою, тому не надання відповідачем повної інформації на запит є протиправною.

У поданій касаційній скарзі відповідач, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року в частині задоволених позовних вимог, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року - повністю та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ст. 13 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

З огляду на судові рішення, що є предметом касаційного оскарження, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позивного провадження. Ухвалою від 06 травня 2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи стосовно оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Зазначена категорія справ, як справи незначної складності, має свої особливості визначені ст. ст. 262, 263 КАС України.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпропетровського окружного адміністративного суду на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі № 400/1295/19.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов