Справа № 803/1037/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8654/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Гуляка В.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сорока Ю.Ю.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 15 год. 24 хв. 24 липня 2018 року, повне судове рішення складено 31 липня 2018 року, у справі № 803/1037/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

12.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика» (далі Товариство) звернулось в суд з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 22.05.2018 та № від 22.05.2018.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи підтверджують наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача, а відтак, обґрунтованість віднесення до складу валових витрат у декларації з податку на прибуток сум по взаємовідносинах з TзOB «ЗФ Юзовська», а також формування податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість періоду, що перевірявся. Суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договорів відсутні, контролюючим органом також не доведено, що господарські зобов`язання між позивачем та вказаними контрагентами вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що дослідження по ланцюгу постачання вказує на транзитність операцій ТОВ «ЗФ Юзовська», спрямованих на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем. Скаржник вказує, що відсутній сам факт придбання ТОВ «ЗФ Юзовська» ТМЦ, а, відповідно, і факт продажу на Товариство. Зазначає, що сам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів не є безумовним доказом реальності господарської операції.

Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що господарські операції по придбанню товарів у ТОВ «ЗФ Юзовська» мали реальний характер та в подальшому використані в господарській діяльності Товариства.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика» зареєстроване як юридична особа 12.01.2012, основний вид економічної діяльності 17.12 Виробництво паперу та картону.

На підставі Наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.04.2018 №665 та направлень від 13.04.2018 №67, №68, в період з 16.04.2018 по 27.04.2018 працівниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з питань господарських відносин із ТзОВ «ЗФ Юзовська» за період січень - березень 2017 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації цих товарів, робіт (послуг), придбаних у вищезазначеного контрагента з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства.

За результатами проведеної перевірки складено акт №60/28-10-48-12/37993343 від 27.04.2018 відповідно до висновків якого в перевіркою встановлено порушення:

підпункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість всього на суму 733 577, 22 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на 733 577, 22 грн., в тому числі: за січень 2017 року - 150 655, 10 грн., за лютий 2017 року - 450 969, 25 грн., за березень 2017 року - 131 952, 87 грн.;

підпункту 134.1, статті 134, пункту 135.1, статті 135, пункту 137.1, статті 137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, пункту 6, пункту 10 Наказу Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», чим завищено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на загальну суму 3 667 886 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 3 667 886 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними порушеннями, Товариство подало заперечення №1/31 від 05.05.2018 на акт перевірки №60/28-10-48-12/37993343 від 27.04.2018.

Листом від 14.05.2018 №20352/10/28-10-48-14 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив, що розгляд вказаного заперечення від 05.05.2018 №1/31 буде проводитись у приміщенні Львівського управління Офісу ВПП ДФС (каб. 604) о 15 год. 21.05.2018.

22.05.2018 на підставі висновків акта перевірки №60/28-10-48-12/37993343 від 27.04.2018 контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 100 365,83 грн., в тому числі за основним платежем 733 577,22 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 366788, 61 грн., та податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 667 886, 00 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи такі протиправними, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, в редакції чинній в період, що перевірявся, (далі ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України).

Відповідно до пункту 137.1 статті 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 ПК України).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в редакції чинній в період, що перевірявся (далі - Положення).

Згідно з пунктом 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

У розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності платника податків повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку такого платника та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

При цьому наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Як зазначено контролюючим органом в акті перевірки від 27.04.2018 №60/28-10-48-12/37993343, завищення Товариством собівартості реалізованої продукції за 2017 рік, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування, та завищення податкового кредиту за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 виникло за результатами здійснення господарської діяльності з ТОВ «ЗФ Юзовська».

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 20.01.2017 між Товариством (Покупець) та ТОВ «ЗФ Юзовська» (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №02 від 20.01.2017 за умовами якого Продавець зобов`язувався передати у власність/повне господарське відання Покупцеві вугільну продукцію (Товар), а Покупець належним чином прийняти та своєчасно оплатити цей товар. Якість товару повинна відповідати якості, зазначеній у Специфікації і підтверджується документом про якість або його засвідченою копією.

Відповідно до вказаного Договору, Товар постачається партіями залізничним транспортом в полу вагонах насипом, умови поставки товару: СРТ - залізнична станція «Полонне» Південно-Західної залізниці», доставка здійснюється за рахунок Продавця до станції призначення у відповідності до вимог «Інкотермс-2010».

Ціна за товар вказується у рахунках, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до Специфікацій на вугільну продукцію №1 від 20.01.2017 та №2 від 01.03.2017 до Договору купівлі-продажу №02 від 20.01.2017 предметом поставки є вугілля кам`яне (ДГ 13-100).

На виконання умов договору купівлі-продажу №02 від 20.01.2017 TOB «ЗФ Юзовська» за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 здійснило поставку «вугілля кам`яного марки ДГ (13-100)» на користь Товариства на загальну суму 4 401 463,29 грн., в т.ч. ПДВ - 733 577, 20 грн.

На підтвердження реальності господарських операцій з вказаним контрагентом, Товариством до матеріалів справи долучено копії накладних, видаткових накладних, актів прийняття-передачі виконаних робіт, послуг, результати показників якості контрольної проби (т.1, а.с.86-131, т.2 а.с.168-197).

З долучених до матеріалів справи копій первинних документів вбачається, що поставки товару згідно з пунктом 3.3 Договору купівлі-продажу №02 від 20.01.2017 здійснювалися позивачу партіями у вагонах навалом відповідно до умов СРТ «Інкотермс-2010».

Так, 03.02.2015 між ПАТ «Українська залізниця» (Залізниця) та Товариством (Вантажовласник) укладено Договір №1459 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та наданні залізницею послуги, предметом якого є надання послуг, пов`язаних з перевезення вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги.

В подальшому укладено Додаток №1 до вказаного Договору, яким встановлено ставки тарифів на послуги та Додаткову угоду №1 від 07.12.2015, якою, зокрема, встановлено попередню оплату шляхом перерахування коштів на рахунок Залізниці.

Крім того, 01.01.2017 між ПАТ «Українська залізниця» та Товариством укладено Договір про виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, яким регламентовано взаємовідносини щодо проведення навантажувально-розвантажувальних робіт згідно з Протоколом узгодження договірної ціни (Додаток №1), а також здійснення розрахунків за такими.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем до матеріалів справи долучені копії відомостей про оплату, актів прийому-передачі виконаних послуг, нарядів.

Також, Товариством як Замовником укладено договори на надання транспортних послуг від 02.11.2015 № 02/11/15ТП з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . (Перевізник), від 01.07.2015 №01/07/15ТП з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Перевізник) та від 05.07.2016 №05/07/16ТП з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 . (Перевізник).

Відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг), товарно-транспортних накладних, складених за наслідками виконання умов вказаних договорів, транспортні послуги надавались по перевезенню вугілля маршрутом Полонне-Понінка.

Якість товару, придбаного у TOB «ЗФ Юзовська» підтверджена контрольними пробами для TOB «ЗФ Юзовська» та Сертифікатом відбору проб та випробувань.

Як пояснив суду першої інстанції представник позивача, Товариством проведено оплату за поставлений товар в безготівковій формі, витрати пов`язані з придбанням товару у TOB «ЗФ Юзовська» включені до складу валових витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування у декларації з податку на прибуток, а суми податку на додану вартість в розмірі 733577,20 грн. відображено у складі податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість за січень-березень 2017 року.

На підтвердження використання товару, придбаного у TOB «ЗФ Юзовська», у власній господарській діяльності Товариство надало копії накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів та актів списання (т.2, а.с.33-136).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що представлені позивачем документи в своїй сукупності підтверджують підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а також фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом. Надані Товариством документи підтверджують зв`язок понесених витрат позивача по придбанню вугілля кам`яного (ДГ 13-100) з господарською діяльністю. Зазначені документи в силу приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та містять необхідні реквізити та інформацію, а тому є підставою для формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податку на додану вартість.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за перевірений період надано податкові накладні, які не мали недоліків та порядок заповнення яких, відповідає встановленому чинним на момент їх виписки законодавством.

Зазначені обставини давали право Товариству включити ПДВ по спірних господарських операцій до складу податкового кредиту відповідного періоду та формувати витрати, пов`язані зі здійсненням господарської діяльності.

В свою чергу, як вбачається з акта перевірки від 27.04.2018 №60/28-10-48-12/37993343, висновки контролюючого органу щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування, та завищення податкового кредиту за період січень-березень 2017 року, а також щодо нереальності господарських операцій з вказаним контрагентом ґрунтується на отриманих ГУ ДФС у Донецькій області результатах опрацювання зібраних податкових інформацій щодо TOB «ЗФ Юзовська», викладених у листах №5481/7/05-22-12-01/40110922 від 15.05.2017 за звітний період декларування ПДВ січень-лютий 2017 року та №5632/7/05-22-12-01/40110922 від 22.05.2017 за звітний період декларування ПДВ березень-квітень 2017 року, в яких зазначено, що можливість реальності господарських відносин з платниками податків за вказані періоди не підтверджено, платник податків (TOB «ЗФ Юзовська») визначався як ймовірний учасник схем ухилення від оподаткування. Узагальнена податкова інформація складена з причин неможливості проведення документальної позапланової перевірки.

В апеляційній скарзі правомірність винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень рішень скаржник аргументує, також, тим, що в ланцюгу придбання TOB «ЗФ Юзовська» відбувається підмін позицій товарних груп реалізація товарів та послуг за номенклатурою, відмінною від номенклатури документально оформленого попереднього придбання, що, на переконання контролюючого органу, вказує на транзитність операцій TOB «ЗФ Юзовська»

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважує, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентом позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїм контрагентом вимог закону.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом - постачальником, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Таким чином, невиконання чи неналежне виконання контрагентом свого обов`язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого позивача.

Водночас, доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності його контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії (заява №3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Окрім того, відповідно до норм чинного законодавства суб`єкт господарювання наділений самостійною дискрецією щодо формування програми діяльності, залучення фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом.

Як вбачається з матеріалів справи TOB «ЗФ Юзовська» на момент вчинення господарських операцій було платником ПДВ, дані щодо вказаного контрагенту не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, дата анулювання свідоцтва платника ПДВ 29.01.2018, тобто за межами періоду, який перевірявся, що представником відповідача в судовому засіданні не спростовано.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що обґрунтування нереальності господарських операцій не можуть ґрунтуються на припущеннях. До того ж, вказані господарські операції по своїй суті не суперечать інтересам держави, такі в судовому порядку недійсними не визнавались, надавались та оплачувались протягом певного періоду часу, що дає підстави вважати, що мали реальний характер.

Щодо покликань скаржника на розбіжності в нумерації вагонів, якими здійснено перевезення товару, отриманого від TOB «ЗФ Юзовська», то суд апеляційної інстанції зауважує, що помилки у оформленні окремих первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Аналіз вимог чинного законодавства та встановлених обставин у справі, враховуючи подані позивачем первинні документу, дає підстави суду апеляційної інстанції погодитись з висновками суду першої інстанції, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, тоді як подані відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні господарських операцій і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагентом.

Оскільки скаржником належними та допустимими доказами не доведено правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 22.05.2018 № та №, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у справі № 803/1037/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 17.10.2019