Справа № 120/935/19-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/935/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

17 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області) за №№ та НОМЕР_1 від 22.02.2019 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 343926,88 грн., в тому числі штрафні (фінансові) санкції в сумі 68785,37 грн. та з військового збору на загальну суму 28660,57 грн., в тому числі 5732,11 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.05.2019 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. На обгрунтування доводів посилається на на відсутність в матеріалах справи будь-яких відомостей, які підтверджують виконання зобов`язань по додатковому договору, або повідомлення позивача про прощення боргу. На адресу позивача не надходило жодного повідомлення від кредиторів, а надані відповідачем документи не свідчать про обізнаність позивача щодо прощення боргу та не спростовують твердження позивача.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року призначено справу до апеляційного розгляду на 24.09.2019.

В судовому засіданні 24.09.2019 було оголошено перерву до 08.10.2019 у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.

Разом з тим, представником відповідача 24.09.2019 заявлено клопотання про заміну відповідача на її правонаступника.

Дослідивши дане клопотання та матеріали надані до нього, колегія суддів дійшла висновку про заміну відповідача на належного, а саме замінити Головне управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області правонаступником, Головним управління Державної податкової служби України у Вінницькій області.

08.10.2019 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 30.09.2019 №355 щодо списання заборгованості та допиту в якості свідка представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Гавриш С.І., у зв`язку з чим ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 відкладено апеляційний розгляд справи до 15.10.2019 та викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_2

Однак, 15.10.2019 сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 15 жовтня 2019 року було прийнято протокольну ухвалу.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ст. 79 ПК України та наказу № 7560 від 07.12.2018 посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих у 2016 році як додаткове благо при взаємовідносинах з ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», за результатами якої складено акт № 174/13/ від 28.01.2019, яким встановлено порушення позивачем:

- абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 275141,51 грн;

- п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2016 рік на загальну суму 22928,46 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що у 2016 році позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» та отримав дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу « 126») в сумі 1528563,96 грн, що підтверджується інформацією, наданою вказаним товариством як податковим агентом в податковому розрахунку за формою № 1ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб за ознакою « 126» дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

В послідуючому, 22.02.2019 на підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення за №№ та про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 343926,88 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції в сумі 68785,37 грн, та з військового збору на загальну суму 28660,57 грн, в тому числі 5732,11 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Відтак позивач, будучи боржником (платником податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом, та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, був зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Так, згідно матеріалів справи, 11.05.2016 між позивачем ОСОБА_1 (позичальник) та ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» (кредитор) було підписано Додатковий договір № 4 до Кредитного договору № СМ- SMEB03/304/2008 від 04.08.2008. За умовами цього договору позичальник зобов`язується до 11.05.2016 погасити боргові зобов`язання за кредитним договором в розмірі 1335395,26 грн та витрати на ведення претензійно-позовної роботи, після чого кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу за кредитним договором в розмірі 1528563,96 грн і позичальник буде вважатися таким, що погасив свої зобов`язання перед кредитором в повному обсязі.

При цьому в силу положень пункту 3.4 вищезазначеного Додаткового договору підписанням договору позичальник підтверджує, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що підписуючи додатковий договір №4 ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Доводи апелянта про відсутність у справі будь-яких відомостей, які підтверджують виконання зобов`язань по додатковому договору, або повідомлення позивача про прощення боргу спростовуються вищевказаним та наданими відповідачем доказами.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що із наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «ОТП Факторинг України» від 30.09.2019 №355 (а.с.142) вбачається, що відповідно до умов Додаткового договору №4 до Кредитного договору № СМ- SMEB03/304/2008 від 04.08.2008 сторонами було досягнуто домовленості про списання заборгованості по кредиту в розмірі 1 528 563,96 грн., яка складається із основної заборгованості по кредиту 1 528 563, 96 грн.

Таким чином, у позивача відповідно до податкового законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, виник обов`язок відобразити у річній податковій декларації анульовану суму боргу та самостійно сплатити з отриманого доходу податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що такий обов`язок позивач не виконав, зокрема, податкову декларацію про майновий стан і доходи до Головного управління ДФС у Вінницькій області за 2016 рік не подав, доходів за 2016 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2016 рік не сплатив, що є порушенням абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого йому правомірно донараховано відповідачем податок з доходів фізичних осіб за 2016 рік на загальну суму 275141,51 грн.; військовий збір за 2016 рік на загальну суму 22928,46 грн.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 20.05.2019 та не можуть бути підставою для його скасування.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.