Справа № 120/2486/19-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 жовтня 2019 р. Справа № 120/2486/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: ОСОБА_1 В.

представника відповідача: Максимчук В.М., Македонський О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Вінницької митниці ДФС

про: визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Вінницької митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з метою здійснення митного оформлення належного йому транспортного засобу, митним брокером ТОВ "ВІННИЦЯЗОВНІШТРАНС" подано до митного поста "Краковець", пункт пропуску "Краківець-Корчова" Львівської митниці ДФС електронну митну декларацію від 25.06.2019, яка в подальшому прийнята до митного оформлення та якій присвоєно номер №UA401010/2019/034317. Згідно митної декларації №UA401010/2019/034317 від 25.06.2019 заявлено митну вартість транспортного засобу в розмірі 330592,49 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 11078 євро.

23.07.2019 з Вінницької митниці ДФС надійшло електронне повідомлення №629462 про наявність розбіжностей в документах, а також про те, що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

На виконання даного повідомлення митним брокером - ТОВ "ВІННИЦЯЗОВНІШТРАНС" на адресу відповідача надіслано лист від 23.07.2019, яким повідомлено про те, що інших документів для підтвердження митної вартості надано не буде.

Разом із тим, за наслідками опрацювання поданої митної декларації та документів Вінницькою митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000058/1 від 24.07.2019, яким визначено митну вартість транспортного засобу в розмірі 16250,00 євро, а також винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00131 від 24.07.2019.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішеннями №UA401010/2019/00131 від 24.07.2019 та №UA401000/2019/000058/1 від 24.07.2019 позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 07.08.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.09.2019.

Судове засідання 04.09.2019 відкладено на 16.09.2019 в зв`язку з відсутністю відзиву на позовну заяву та не закінченням строку, встановленого для його подання.

Ухвалою від 16.09.2019 задоволено клопотання представника позивача та залишено без розгляду позовні вимоги, викладені в пункті 3 прохальної частини позовної заяви. Судовий розгляд справи відкладено на 23.09.2019 в зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

Ухвалою від 23.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2019.

В судовому засіданні 07.10.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Зокрема зазначив, що висновок митного органу щодо не підтвердження числового значення складових митної вартості товару є безпідставним, оскільки декларантом надано всі обов`язкові документи, визначені ч. 2 ст. 53 МК України. Крім того, обставини, зазначені відповідачем у своєму рішенні, жодним чином не впливають на митну вартість задекларованого транспортного засобу, не враховують висновки експертного дослідження щодо технічного стану саме задекларованого ТЗ, та не спростовують офіційний платіжний документ на суму 10084,03 євро. Також зазначив, що невідповідність відомостей щодо власника у реєстраційних документах на транспортний засіб із документами, що додані до митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості товару, не може бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта, оскільки у декларанта немає обов`язку знати усі положення (норми) законодавства країни експортера, що регулює випадки як добровільного так і примусового порядку переходу права власності на товар, підстави та правомірність реалізації (продажу) такого товару третіми особами, які не значаться в правовстановлюючих (реєстраційних) документах, його замитнення, експорту тощо, адже на суб`єктів вчинення усіх фінансово-господарських, митних та інших операцій, розповсюджується відповідне законодавство країни на території якої здійснюються такі операції.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначили, що відповідно до поданих до митного оформлення документів, а саме: згідно рахунку-фактури (інвойс/купча) від 10.06.2019 №2019-290 продаж транспортного засобу здійснила компанія JOKRY GmbH, 40667 Meerbusch, Niederdonkerstr, 53, а відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.03.2016 №ЕР751785 власником транспортного засобу є PBL LAUSITZER GTSELLSCH. F. BODENW.U.LANDSCH.GMBH. Таким чином, відповідно до свідоцтва про реєстрацію власником ТЗ є особа, яка не здійснювала продаж в адресу позивача. Крім того, відповідно відкритих джерел мережі "Інтернет", об`єктом діяльності компанії JOKRY GmbH, 40667 Meerbusch, Niederdonkerstr, 53 є придбання земельних ділянок усіх видів для будівництва та перепродажу, будівництво будівель будь-якого виду за контрактом, експлуатація транспортно-експедиторських і вантажних та вантажних перевезень, а також посередництво вантажів та зберігання товарів, тимчасове працевлаштування як тимчасового персоналу, так і організація страхування та фінансування, укладання договорів купівлі-продажу нерухомості та оренди нерухомості, що ніяк не пов`язане з продажем транспортних засобів. Також зазначили, що в наданій ОСОБА_2 довідці від 24.06.2019 щодо підтвердження вартості перевезення товару зазначено, що транспортні витрати та страхування автомобіля до митного кордону України становлять 100 євро, при цьому відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та витрат на страхування, а тому понесені витрати документально не підтверджені. Таким чином, представники відповідача зазначили, що до митного оформлення подані документи, які жодним чином не підтверджують право власності на транспортний засіб, або набуття такого права компанією, що здійснювала продаж відповідного транспортного засобу в адресу позивача. Крім того, представники відповідача також вказали, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт та послуг.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 10.06.2019 позивачем було придбано транспортний засіб: легковий автомобіль, що був у використанні, після ДТП, марка MITSUBISHI, модель PAJERO, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2016, дата першої реєстрації 10.03.2016, двигун-дизельний, робочий об`єм циліндрів - 3200 см. куб., номер кузова НОМЕР_1 , потужність двигуна: 140 кВт., колісна формула 4x4, категорія транспортного засобу - М1, кількість місць для сидіння згідно свідоцтва про реєстрацію - 7, тип кузова універсал, для використання на дорогах загального призначення.

Згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №2019-290 від 10.06.2019 вартість придбаного транспортного засобу становить 10084,03 євро.

16.06.2019 вказаний транспортний засіб був ввезений на митну територію України в зоні діяльності митного поста "Краковець", пункт пропуску "Краківець-Корчова", де працівниками митниці було складено Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.06.2019 №UA 209020/2019/28889.

25.06.2019 з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу, митним брокером ТОВ "ВІННИЦЯЗОВНІШТРАНС" було подано до митного поста "Краковець", пункт пропуску "Краківець-Корчова" Львівської митниці ДФС електронну митну декларацію від 25.06.2019, яка в подальшому прийнята до митного оформлення та якій присвоєно номер №UA401010/2019/034317.

Згідно митної декларації №UA401010/2019/034317 від 25.06.2019 позивачем заявлено митну вартість транспортного засобу в розмірі 330592,49 грн., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 11078 євро, яка розрахована ним за резервним методом.

На підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу декларантом подано наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) №2019-290 від 10.06.2019;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.06.2019 №UA209020/2019/28889;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10.03.2016;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.06.2019;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару - б/н від 10.04.2019;

- платіжний документ, що підтверджує перевезення товару - б/н від 24.06.2019;

- висновок про вартісні характеристики товару підготовлений спеціалізованою експертною організацією (висновок експертного дослідження №4269/19-21 від 21.06.2019);

- договір про надання послуг митного брокера №240 від 11.06.2019;

- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 14.06.2019;

- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 25.06.2019;

- сертифікат відповідності колісного транспортного засобу - №UA.009.118276-19 від 18.06.2019;

Разом із тим, 23.07.2019 відповідач повідомив позивача про те, що в ході здійснення митного контролю встановлено, що надані документи мають розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Також зазначено, що в наданій довідці про вартість перевезення вантажу відсутні відомості про транспортну накладну, інші товаросупровідні документи. Таким чином, неможливо однозначно встановити належність зазначеної довідки до заявленої зовнішньоекономічної операції.

З огляду на вище викладене, відповідач запропонував позивачу надати документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідь на дане повідомлення декларант повідомив відповідача про неможливість надання інших документів для підтвердження митної вартості товару.

Як наслідок, після опрацювання поданої митної декларації та документів Вінницькою митницею ДФС прийняте рішення про коригування митної вартості товарів за №UA401000/2019/000058/1 від 24.07.2019, яким визначено митну вартість транспортного засобу в розмірі 16250,00 євро. Джерелом числового значення митної вартості товару стала наявна цінова інформація, отримана із зовнішніх джерел.

При цьому, як слідує зі змісту даного рішення, сумніви у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товарів зумовлені наявністю розбіжностей у поданих позивачем документах, а саме: до митного оформлення подані документи, які жодним чином не підтверджують право власності на транспортний засіб, або набуття такого права компанією, що здійснювала продаж відповідного транспортного засобу в адресу позивача; в наданій позивачем довідці від 24.06.2019 щодо підтвердження вартості перевезення товару відсутні конкретні числові значення витрат на транспортування та витрат на страхування.

Крім того, відповідачем також була винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401010/2019/00131 від 24.07.2019.

Разом із тим, незгода позивача із прийнятими відповідачем рішеннями, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, серед іншого, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст. 257 МК України).

В силу ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

У відповідності до ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, лише у випадку, якщо документи, що надані при митному оформленні товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні підстави для надання додаткових документів на вимогу митного органу.

Митний орган має право відійти від визначених законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі недоліки не дозволяють митному органу повноцінно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. При цьому, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом.

З матеріалів справи вбачається, що під час подання митної декларації митним брокером ТОВ "ВІННИЦЯЗОВНІШТРАНС" були подані документи на підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу, а саме: рахунок-фактура (інвойс) №2019-290 від 10.06.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 16.06.2019 №UA209020/2019/28889; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10.03.2016; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.06.2019; платіжний документ, що підтверджує вартість товару -б/н від 10.04.2019; платіжний документ, що підтверджує перевезення товару - б/н від 24.06.2019; висновок експертного дослідження №4269/19-21 від 21.06.2019; договір про надання послуг митного брокера №240 від 11.06.2019; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 14.06.2019; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №0.0..1 від 25.06.2019; сертифікат відповідності колісного транспортного засобу - №UA.009.118276-19 від 18.06.2019.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Отже митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вбачається, що сумніви у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товарів зумовлені наявністю розбіжностей у поданих позивачем документах, зокрема відсутністю конкретних числових значень витрат на транспортування та витрат на страхування, а також відсутністю документів, які б підтверджували право власності на транспортний засіб, або набуття такого права компанією, що здійснювала продаж відповідного транспортного засобу в адресу позивача.

В той же час, на думку суду, такі висновки митного органу є необґрунтованими, адже понесені позивачем витрати на транспортування та страхування транспортного засобу підтверджуються наявними в матеріалах справи довідкою від 24.06.2019 (а.с. 81) та копією страхової картки (а.с. 82).

Крім того, суд критично оцінює посилання представників відповідача на ту обставину, що продаж транспортного засобу здійснила компанія JOKRY GmbH, 40667 Meerbusch, Niederdonkerstr, 53, тоді як відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.03.2016 №ЕР751785 власником придбаного позивачем транспортного засобу є компанія PBL LAUSITZER GTSELLSCH. F. BODENW.U.LANDSCH.GMBH, адже дані обставини жодним чином не можуть спростовувати заявлену позивачем митну вартість транспортного засобу.

При цьому, посилання на наведені вище обставини, на думку суду, можуть мати місце лише у випадку, якщо митний орган ставить під сумнів реальність операцій щодо його придбання, однак, дане питання не входить до предмету дослідження в межах даної справи.

Суд також звертає увагу на те, що отримана відповідачем інформація з відкритих джерел мережі "Інтернет" про об`єкт діяльності компанії JOKRY GmbH, 40667 Meerbusch, Niederdonkerstr, 53, який, як зазначає відповідач, не пов`язаний з продажем транспортних засобів, жодним чином не спростовує заявлену позивачем митну вартість транспортного засобу.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що заявлена позивачем у митній декларації №UA401010/2019/034317 від 25.06.2019 визначена ним за резервним методом у відповідності до висновку експертного дослідження від 21.06.2019 №4269/19-21.

При цьому, в силу вимог ст. 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

- обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

- вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

- обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

- інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, відповідно до п. 2.1 яких в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Отже, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч. 2 ст. 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної.

В той же час, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості не вбачається, що застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості придбаного позивачем транспортного засобу здійснювалось із врахуванням індивідуальних ознак товару, в тому числі пошкоджень автомобілю внаслідок ДТП, що зафіксовано у висновку експертного дослідження від 21.06.2019 №4269/19-21.

При цьому, суд критично оцінює посилання представників відповідача на те, що митна вартість транспортного засобу була самостійно визначена позивачем за резервним методом, а не за ціною договору, адже митна вартість визначена позивачем на підставі висновку експертного дослідження від 21.06.2019 №4269/19-21 є вищою, ніж у інвойсі, що виключає заниження позивачем митної вартості придбаного товару.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В даному ж випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, які б ставили під сумнів заявлену позивачем митну вартість задекларованого товару, яка, в свою чергу, розрахована на підставі висновку експертного дослідження від 21.06.2019 №4269/19-21, складеного за результатами проведення автотоварознавчого дослідження із врахуванням індивідуальних ознак товару, в тому числі пошкоджень автомобілю внаслідок ДТП.

З огляду на усі вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що подані до митного оформлення документи у сукупності дають змогу ідентифікувати товар та містять достатні відомості про складові митної вартості. Зазначені митним органом підстави для сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості є необґрунтованими, а наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці ДФС понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

В той же час, вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Надаючи оцінку письмовим доказам, суд наголошує, що на підставі п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №14-а/19 від 01.08.2019 його предметом є надання адвокатом професійної правничої допомоги по захисту прав ОСОБА_2 та його законних інтересів у Вінницькому окружному адміністративному суді та за додаткового узгодження та за необхідності у Сьомому апеляційному адміністративному суді.

Згідно з пунктом 4.1 цього Договору, клієнт сплачує гонорар в сумі 2500,00 грн.

На підтвердження отримання гонорару, адвокатом надано до суду квитанцію до прибуткового ордеру № 14-а/19 від 01.08.2019 про отримання від позивача 2500,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги №14-а/19 від 01.08.2019.

В той же час, у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав на те, що розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт та послуг.

Разом із тим, суд не може погодитись із таким твердженням представника відповідача, оскільки, на думку суду, заявлена сума є пропорційною рівню складності даної справи та об`єму виконаних представником позивача робіт, які відображені в акті прийому-передачі виконаних робіт №1 від 01.08.2019.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу за договором, роботу здійснену адвокатом в межах даного позову, обумовлений сторонами (позивачем та адвокатом) розмір гонорару відповідає складності справи та є спів мірним наданих послугам.

За наведеного вище суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відповідних витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Вінницької митниці ДФС №UA401000/2019/000058/1 від 24.07.2019.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці ДФС №UA401010/2019/00131 від 24.07.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) 70 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці ДФС.

Стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на оплату правничої допомоги в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці ДФС.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Вінницька митниця ДФС (вул. Лебединського, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 17.10.2019.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна