Справа № 520/9330/19
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 жовтня 2019 р. № 520/9330/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді - Білової О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробити перерахунок доплат з підвищення пенсії позивачу на підставі Постанови КМУ від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб з 01 січня 2016 року та виплатити заборгованість у розмірі 39495 грн 68 коп.

Ухвалою суду від 17.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував на обліку в пенсійному органі як пенсіонер органів внутрішніх справ України, та йому призначена пенсія відповідно до вимог Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Позивач у 2018-2019 отримував разом із пенсією суму перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, нарахування та виплата яких здійснювалася відповідно до Постанови КМ України № 103. З липня 2019 позивач перейшов на пенсію за віком, у зв`язку з чим відповідач припинив виплату перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. Позивач вважає припинення виплати перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 протиправним.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі чинного законодавства. Зазначив, що перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 позивачеві не виплачується у зв`язку з тим, що він більше не отримує пенсію відповідно до вимог Постанови КМУ № 103.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як пенсіонер органів внутрішніх справ, якому призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ".

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалося, що позивачу було проведено перерахунок пенсії, з урахуванням уточненої довідки, з 01.01.2016 по 31.12.2017, та зазначена доплата виплачувалася в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №103, щомісячно, починаючи з 01.01.2019.

ОСОБА_1 з 01.07.2019 перейшов на пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим відповідач припинив виплату позивачеві сум перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами розгляду письмового звернення позивача відповідачем надано відповідь від 01.08.2019 № 2935/24-14, в якій зазначено, що Головним управлінням з 01.01.2016 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням уточнюючої довідки про грошове забезпечення. З 01.07.2019 виплата військової пенсії припинена у зв`язку з переходом на пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом 3 постанови № 103 визначено порядок виплати перерахованої пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2017. Виплата нарахованих коштів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснюється разом з пенсією, яку особа отримує відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262. Враховуючи вищевикладене, для виплати різниці пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 немає підстав.

При наданні оцінки правомірності оскаржених дій відповідача та обґрунтованості заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно з абз. 2 п. 3 Постанови КМУ від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі за текстом - Постанова №103), сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що п. 3 Постанова №103 взагалі не містить жодної підстави для припинення виплати різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно припинено виплату перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Посилання відповідача на те, що виплата нарахованих коштів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснюється разом з пенсією, яку особа отримує відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 не знайшло свого нормативно-правового підтвердження.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Крім того, Конституційний Суд України розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управлінні державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016).

У рішенні від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист Конституційний Суд України прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей (служба в правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей), що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку.

Судом встановлено, що відповідачем з 01.01.2016 позивачу було проведено перерахунок розміру пенсії, та позивач отримав пенсію від відповідача за 2016-2017 роки без урахування перерахунку, з 01.01.2018 по 01.07.2019 з урахуванням проведеного перерахунку.

Оскільки в силу приписів ст. 63 Закону України № 2262, п. 4 Порядку № 45, позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2016, вказане право не може бути обмежене нормативно-правовими актами, прийнятими пізніше, ніж таке право виникло.

З огляду на зазначене, суд вважає, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, з урахуванням вже сплачених сум, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значені цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови КМУ № 103 від 21 лютого 2018 р. було законодавчо передбачено та не заперечувалося відповідачем, отже, невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (за заявою №68385/10 та №71378/10), згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки позивач отримав право на перерахунок пенсії відповідно до Закону у січні 2016, а Постанова № 103, яка фактично звужує право позивача на отримання розміру перерахованої пенсії за 2016-2017 роки, без внесення змін до відповідного Закону, прийнята 21 лютого 2018 р. та набрала чинності 24.02.2018.

Також суд зауважує, що право на отримання перерахунку пенсії за 2016-2017 роки, проведеного відповідно до Постанови № 103, не залежить від того, чи отримує позивач пенсію за вислугою років, чи перейшов на інший вид пенсії.

Водночас, суд зазначає, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності", яке дозволяє позбавити майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію "законів" не поширюється на спірні правовідносини, оскільки втручання у право позивача не може бути визнано таким, що відповідає закону.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав "законні сподівання" отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, отже, позбавлення позивача нарахованої доплати до пенсії за 2016-2017 роки, передбаченої Постановою № 103, не є правомірним та не можуть бути застосовані відповідачем.

На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належить задовольнити шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробити перерахунок доплат з підвищення пенсії позивачу на підставі Постанови КМУ від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб з 01 січня 2016 року та виплатити заборгованість у розмірі 39495,68 грн, суд зазначає про таке.

З розрахунку на доплату пенсії та довідки про доходи пенсіонера № 400 від 02.10.2019 вбачається, що відповідач з січня 2019 по червень 2019 виплачував пенсію у розмірі 5211,36 грн разом із доплатою у розмірі 915,36 грн за Постановою № 103.

Таким чином, надані представниками сторін докази підтверджують сплату позивачу частини проведеного перерахунку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, несплаченою залишилася частина перерахунку станом на момент переходу позивача на пенсію за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача виплатити різницю перерахунку пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2017, з урахуванням раніше виплачених сум. При цьому в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача зробити перерахунок доплат з підвищення пенсії позивачу на підставі Постанови КМУ від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб з 01 січня 2016 року належить відмовити, оскільки матеріалами справи підтверджено проведення такого перерахунку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови виплатити ОСОБА_1 суму перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити різницю перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, з урахуванням раніше сплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) у розмірі 384,20 коп. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 жовтня 2019 року.

Суддя Білова О.В.