Справа № 560/1819/19
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1819/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

16 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року (прийняте у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Дунаєвецької міської ради (далі- відповідач) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач 18.06.2019 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

- скасувати рішення Дунаєвецької міської ради від 17.05.2019 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення селянського господарства ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Дунаєвецьку міську раду надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення селянського господарства ОСОБА_1 ;

- стягнути з Дунаєвецької міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.07.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення Дунаєвецької міської ради від 17.05.2019 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власністю орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту с. Мала Кужелівка (Дунаєвецька об`єднана територіальна громада).

Зобов`язано Дунаєвецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2019 та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмовити в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, рішенням суду хоч і визнана протиправною відмова Дунаєвецької міської ради надати дозвіл, однак, в зобов`язальній частині суд дає можливість відповідачу повторити ту саму незаконну дію, а саме відмовити в наданні дозволу. Також позивач вказує, що відповідач віддаючи перевагу на отримання землі тільки учасникам АТО проявляє дискримінацію по відношенню до інших громадян.

Крім того, апелянт вказує на те, що враховуючи ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, з урахуванням принципів розумності і співмірності, позивач вважає, що справедливою сатисфакцією за відповідні страждання є її грошова компенсація в сумі 10 000 грн.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції прийняте з дослідженням обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

08.05.2019 позивачем подано до відповідача заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власністю орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.

Разом із заявою як додатки подано: копію паспорта, копію посвідчення, графічні матеріали.

17.05.2019 у відповіді, оформленій листом №1000/02.08-20 відповідач повідомив позивачу, що заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,00 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Мала Кужелівка розглянуто 14.05.2019 на черговій сесії міської ради. За результатами розгляду рішення не було прийняте.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся із позовом до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову суд першої інстанції вважаючи, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями, дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, зобов`язавши Дунаєвецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2019 та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмовити в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою.

В частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та не навів доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною йому моральною шкодою (у вигляді душевних страждань та психологічних переживань, що негативно відобразились на його психоемоційному стані).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині за такими доводами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині скасування рішення Дунаєвецької міської ради від 17.05.2019 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою сторонами не оскаржується, а тому апеляційний суд не надає оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині, рівно як і обраному позивачем та підтриманому судом способу захисту.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2019 та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмовити в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою та стягнення моральної шкоди. Отже, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Так, згідно ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З наведених положень вбачається, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Інших підстав для такої відмови приписами чинного законодавства України не встановлено.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою з додатками про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власністю орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.

Проте, всупереч викладеним нормам, листом №1000/02.08-20 від 17.05.2019 відповідач повідомив позивачу, що за результатами розгляду його заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою рішення прийняте не було.

Отже, відповідач не розглянув заяву позивача від 08.05.2019 та не прийняв жодного рішення щодо надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та не вказав про наявність перешкод для прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача. Так само ці обставини (в т.ч. наявність підстав для відмови у надані такого дозволу) не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та зобов`язав Дунаєвецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2019 та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмовити в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою.

При цьому суд позбавлений можливості за вказаних обставин, без оцінки правомірності рішення про відмову у наданні дозволу, зобов`язати відповідача надати його.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.05.2019 та прийняти рішення щодо надання дозволу або відмовити в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Дунаєвецької об`єднаної територіальної громади.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Дунаєвецької міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Проте, позивач не довів суду а ні факту спричинення моральної шкоди, а ні причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання позивачам фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.