Справа № 160/8152/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Справа № 160/8152/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю КРИВБАСМІТАЛСТІЛ про підтвердження обґрунтованості умовного арешту коштів на рахунках платника податків, -
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/8152/19 передана судді Віхровій В.С.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. позивачу відстрочено сплату судового збору за подання даного позову до ухвалення рішення по справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін у судове засідання на 11.09.2019 р. о 12:00 год.
10.09.2019 р. засобами електронного зв`язку суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зв`язку із чим судове засідання 10.09.2019 р. було відкладено до 11:00 год. 02.10.2019 р.
У судове засідання 02.10.2019 р. представник позивача не прибув. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що суду надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист, заяву відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у письмовому провадженні за наявними матеріалами справи, право суду на яке передбачено ст.205 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України (надалі ПК), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.
Відповідно до пп. 62.1.3 п. 6.2.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Отже, спірним у даній справі є правові підстави застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «КРИВБАСМІТАЛСТІЛ» за наслідками не допуску посадових осіб податкового органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, прибувши до місця проведення перевірки, перевірючі для ознайомлення надали представнику ТОВ «КРИВБАСМІТАЛСТІЛ» наказ на проведення перевірки №4868-п від 15.08.2019 р.
Зі змісту вказаного наказу вбачається, що перевірку було призначено на підставі пп.19-1.1 ст. 19, пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп. 78.1.4 п.78.1 ст.78, п. 82.2 ст. 82 ПК України.
Ознайомившись з даним Наказом про проведення вищезазначеної перевірки, ТОВ «КРИВБАСМІТАЛСТІЛ» дійшов висновку про його протиправність і тому не допустив інспекторів до проведення перевірки, виклавши підстави для не допуску у письмовому повідомленні від 19.08.2019 р. за вих.№986, яке у цей же день було надано перевіряючим, про що вони проставили свої особисті підписи, та безпосередньо податковому органу, про що свідчить відмітка реєстрації вхідної кореспонденції ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Суд зазначає, що у спірних відносинах, з метою правильного вирішення таких категорій справ та встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування до платника податків адміністративного арешту коштів суд має встановити наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення, та відповідно зробити висновок про наявність чи відсутність у платника податків підстав відмови посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки.
Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30.06.2019 р. по справі № 813/906/18.
Так, згідно п. 78.5 ст. 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності коли отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до положень п. 78.1.4. п. 78.1. ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності коли виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Отже, обов`язковою умовою для призначення документальної позапланової виїзної перевірки за вищезазначеною нормою ПК України, є обов`язкова наявність одночасно наступних складових:
отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства (за п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України) та виявлення недостовірних даних у податкових деклараціях платника податку (за п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України);
направлення податковим органом платнику податків відповідного письмового запиту з пропозицією надати пояснення та їх документальне підтвердження;
ненадання платником податків протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідного запиту будь-яких пояснень щодо виявлених недостовірних даних у його податкових деклараціях.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Отже, якщо платник податків вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, то він має захищати свої права, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.
Тобто, відсутність підстав для проведення перевірки нівелює наслідки для платника податку, передбачені підпунктом 94.6.2 пункту 94.2 статті 94 ПК України, у разі не допуску посадових осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки.
Інших запитів про надання інформації та її документального підтвердження в межах призначення спірної перевірки на адресу відповідача надіслано не було.
Позивач відносно вказаних обставин спростувань не наводив, відтак суд не вважає їх спірними.
Судом також встановлено, що в наказі про призначення перевірки №4868-п від 15.08.2019 р., містяться лише посилання на положення п.19-1.1 ст.19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України, тому неможливо встановити фактичну підставу для призначення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства.
Під час розгляду справи позивачем не надано пояснень та відповідних доказів щодо фактичних підстав для призначення документальної позапланової виїзної перевірки підприємства, а отже суд зазначає про їх відсутність.
Крім того, слід вказати, що даний наказ оскаржується відповідачем у судовому порядку.
Так, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 р. справу №160/8070/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кривбасміталстіл до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Кривбасміталстіл №4868-п від 15.08.2019 р., прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Станом на поточну дату розгляд справи триває.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Згідно з пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).
У відповідності до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків припиняється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Отже, при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці підлягає накладення арешту саме в межах вказаного 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим, що відповідає вимогам підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.
Аналогічні положення містяться у розділі VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого Наказом Мінфіну України від 14.07.2017 р. № 632 (надалі - Порядок № 632).
Так, згідно п. п. 1, 3 розділу VII Порядку № 632 арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду. Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Відповідно до п. 2 розділу VIIІ Порядку № 632 арешт припиняється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 2 розділу IV цього Порядку, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Оскільки з моменту застосування рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 20.08.2019 р. умовного адміністративного арешту майна відповідача вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, доказів своєчасного (у день прийняття рішення) звернення з позовом до суду не надано, суд дійшов висновку, що застосований адміністративний арешт рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 20.08.2019 р. є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України,
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №820/2312/17 від 15.05.2018 р., в постанові по справі №820/4710/16 від 15.05.2018 р., та в постанові по справі №820/2040/17 від 22.05.2018 р.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Таким чином, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.
Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.
Крім того, частиною 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.
Отже судом встановлено, що застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі підпункту 94.6.2 пункту 94.2 статті 94 ПК України можливе за умови відмови платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.
В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного судом досліджено підстави призначення та проведення перевірки, підстав відмови у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області до перевірки, призначеної наказом №4868-п від 15.08.2019 р., як обставини які передували застосуванню умовного адміністративного арешту коштів ТОВ «КРИВБАСМІТАЛСТІЛ», при цьому вихід за межі позовних вимог, в даному випадку, судом не допущено.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому судом враховується положення, викладені в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведених висновків суду, суд не знаходить вимоги позову обґрунтованими, а отже позовна заява задоволенню не підлягає.
В порядку розподілу судових витрат, враховуючи відстрочення позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення по справі ухвалою суду від 23.08.2019 р., за наслідками розгляду даної справи та з огляду на положення ст. 139 КАС України, судовий збір за подання даного позову у розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню з позивача на користь бюджету України.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю КРИВБАСМІТАЛСТІЛ про підтвердження обґрунтованості умовного арешту коштів на рахунках платника податків, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 02.10.19

Суддя В.С. Віхрова

Згідно з оригіналом

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун