Справа № 463/1040/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10379/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Боднара Олександра Сергійовича на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 серпня 2019 року, ухвалене суддею Гирич С.В. у м. Львові о 15 год. 46 хв. у справі № 463/1040/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Боднара Олександра Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову серії ЕАВ № 892095 від 03.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.02.2019 року відповідач виніс відносно позивача постанову серії ЕАВ № 892095, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення абзацу «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України - відсутність освітлення заднього номерного знаку в темну пору доби. Позивач зазначає, що відповідач не надав доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, а тому, у зв`язку з цим, безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що захист порушеного права можливий шляхом скасування постанови серії ЕАВ № 892095 від 03.02.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 19 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 892095 від 03.02.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, інспектор роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенант патрульної поліції Боднар Олександр Сергійович, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, не здійснив оцінку доказів на предмет їх достатності та належності, а тому не врахував ту обставину, що відповідно до пункту 6.1.7 ДСТУ 3648:2010 номерний знак має освітлюватися за допомогою ліхтаря освітлення номерного знаку, а не габаритних ліхтарів. При цьому, позивач в адміністративному позові визнав, що ліхтарі освітлення заднього номерного знаку не світили, а номер підсвічувався за допомогою задніх габаритних ліхтарів. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 03.02.2019 року інспектор роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенант патрульної поліції Боднар Олександр Сергійович прийняв постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 892095, на підставі якої до ОСОБА_1 застосував адміністративне стягнення передбачене частиною 6 статті 121 КУпАП за порушення абзацу «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , 03.02.2019 року о 20 годині 46 хвилини, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М-03, 77 кілометр, без освітлення заднього номерного знаку в темну пору доби, чим порушив абзац «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 6 статті 121 КУпАП.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, а тому дійшов висновку про задоволенні позову з цих підстав.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Боднара Олександра Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

На переконання апеляційного суду, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

У зв`язку із наведеним слід зазначити, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення спору судом першої інстанції; далі - КАС України) встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених цим Кодексом та наданих іншим законом.

У відповідності до частин першої, третьої статті 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства видно, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Боднара Олександра Сергійовича, який є неналежним відповідачем у цьому спорі, необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що стосуються заміни неналежного відповідача та розгляду справи щодо неналежного відповідача, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні позову відмовити з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Боднара Олександра Сергійовича задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 серпня 2019 року в справі № 463/1040/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 БПП в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Боднара Олександра Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст виготовлено 16.10.2019 року