Справа № 160/9012/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9012/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод спецінструменту" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у справі №160/9012/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод спецінструменту" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Дніпровський завод спецінструменту звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису №4-11539-5-3 від 31.10.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено щодо недодержання відповідачем вимог закону при проведенні перевірки, ненадання можливості позивачу надати заперечення на акт перевірки, неврахування таких заперечень при винесенні припису, чим порушено права позивача, пов`язані з веденням господарської діяльності, гарантовані діючим законодавством.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 у задоволенні адміністративного позову ТОВ Дніпровський завод спецінструменту відмовлено з підстав необґрунтованості позовних вимог та доводів позивача щодо протиправності оскаржуваного припису.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, зокрема, суд не врахував доводи позивача, які фактично полягають у його запереченнях щодо наявності встановлених відповідачем під час перевірки порушень.

В судовому засіданні представником позивача підтримані доводи апеляційної скарги.

Представником відповідача поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу, та відповідні заперечення стосовно доводів апелянта представником підтримано в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши підстави для апеляційного перегляду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що у період з 18.10.2018 р. по 24.10.2018 р. Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області був проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання позивачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт №582/5-8/18 від 24.10.2018 р.

Згідно акту перевірки, позивачем не виконано вимоги припису №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р.

На підставі акту №582/5-8/18 від 24.10.2018 р. був винесений припис про усунення виявлених під час перевірки порушень №4-11539-5-3 від 31.10.2018 р., яким позивача зобов`язано:

1.Розробити та погодити у відповідності до вимог природоохоронного законодавства проектну документацію з розділом ОВНС на виробництво спецінструментів до 01.03.2019 р.

2. Розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідно до фактичного стану підприємства з урахуванням всіх джерел утворення викидів до 01.03.2019 р.

3. Отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у відповідності до фактичного стану підприємства з урахуванням всіх джерел утворення викидів до 01.03.2019 р.

4. Не допускати здійснення викидів в атмосферне повітря від джерел викидів та джерел утворення викидів забруднюючих речовин без дозволу на викиди до 31.10.2018 р.

5.Організувати ведення первинного обліку у сфері охорони атмосферного повітря до 01.12.2018 р.

6. Забезпечити здійснення розрахунку податкового зобов`язання з екологічного податку в повному обсязі до 20.11.2018 р.

7. Забезпечити складання та подання статистичної звітності у відповідності до вимог законодавства до 20.01.2019 р.

8. Організувати ведення первинного обліку в частині охорони водних ресурсів в повному обсязі до 01.12.2018 р.

9. Забезпечити збирання, очищення та відведення стічних вод підприємства у відповідності до вимог чинного законодавства до 01.01.2019 р.

10. Забезпечити здійснення контролю за якістю і кількістю стічних вод підприємства до 01.12.2018 р.

11.Забезпечити здійснення заходів щодо попередження забруднення зливової поверхні підприємства та охорони вод до 01.01.2019 р.

12. Розробити інвентаризацію відходів підприємства у відповідності до фактичного стану до 01.02.2019 р.

13. Визначити склад і властивості всіх видів відходів, що утворюються при діяльності підприємства, та ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров`я людини до 01.02.2019 р.

14. Розробити згідно вимог законодавства нормативи граничних показників утворення всіх видів відходів у технологічних процесах та нормативи питомих показників утворення всіх видів відходів, що утворюються при діяльності підприємства до 01.02.2019 р.

15. Розробити технічні паспорти відходів (ТПВ) на всі види відходів у відповідності до вимог законодавства до 01.02.2019 р.

16.місця тимчасового зберігання відходів обладнати у відповідності до вимог законодавства до 01.12.2018 р.

17. Організувати ведення первинного поточного обліку кількості відходів, що утворюються на підприємстві за формою 1-ВТ до 01.12.2018 р.

18. Забезпечити складання та подання статистичної звітності у сфері поводження з відходами в повному обсязі до 20.01.2019 р.

19. Вжити заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів до 01.12.2018 р.

20. Запровадити здійснення моніторингу місць утворення, зберігання та видалення відходів до01.12.2018 р.

21. Розробити та затвердити інструкцію з експлуатації установок очистки газу відповідно до умов їх роботи до 31.10.2018 р.

22. Призначити осіб відповідальних за технічний стан, обслуговування і безпечну експлуатацію установок очистки газу до 31.10.2018 р.

23. Забезпечити ведення журналів обліку робочого часу ПГОУ до 31.10.2018 р.

24. Розробити паспорти ПГОУ у відповідності до вимог нормативної документації до 31.12.2018 р.

25. Забезпечити перевірку відповідності фактичних параметрів роботи установок очистки газу проектним (ефективність роботи ПГОУ) та перевірку технічного стану ПГОУ у відповідності до вимог нормативної документації до 31.12.2018 р.

26. Забезпечити виконання виробничого контролю за дотриманням затверджених граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та умов Дозволу на викиди до 31.12.2018 р.

27. Забезпечити проведення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин від пересувних джерел викидів у відпрацьованих газах автомобіля підприємства до 31.12.2018 р.

28. Забезпечити проведення технічного навчання і перевірку знань з правил технічної експлуатації установки очистки газу інженерно-технічного персоналу та обслуговуючого персоналу, залученого до експлуатації установок очистки газу до 31.12.2018 р.

Відмовляючи у задоволенні позову суд в першу чергу виходив з того, що оскаржуваний припис відповідачем був винесений за результутуми перевірки з питань виконання позивачем припису №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р. та встановлення факту його невиконання. Припис №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р. позивачем не оскаржувався, тобто підлягав обов`язковому виконанню. Зауваження позивача щодо дотримання процедури проведення перевірки суд визнав необґрунтованими та зазначив, що відсутність у акті перевірки підпису одного з перевіряючи, а також неврахування заперечень, наданих позивачем до акту перевірки, не свідчить про необ`єктивність органу контролю та відсутність виявлених порушень, проте може підтверджувати, що заперечення на акт перевірки відповідачем визнані необґрунтованими.

Крім того, суд послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.12.2010 (справа №21-25а 10), згідно якої юридична особа, яка вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо неї, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється органом контролю.

Щодо суті виявлених порушень, судом було проаналізовано зміст акту перевірки, вимоги припису та з урахуванням наданих позивачем доказів здійснено аналіз встановлених обставин у відповідності з нормами законодавства, якими регулюються відповідні правовідносини, в результаті чого суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного припису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та в першу чергу зауважує, що позивачем не було оскаржено припис відповідача №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р., прийнятий за результатами планового заходу, та суду першої інстанції було надано низку доказів на підтвердження часткового виконання цього припису. В іншій частині припис не було виконано та позивач висловив заперечення щодо виявлених відповідачем порушень.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності підставами для здійснення позапланових заходів зокрема є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу.

Отже, оскільки перевірка відповідачем була проведена з питань виконання припису №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р., який не було оскаржено та частково було виконано, то заперечення по суті виявлених порушень під час попереднього заходу державного нагляду (контролю) фактично свідчать про намір уникнути відповідальності за невиконання обов`язкового припису органу контролою.

Щодо суті встановлених порушень колегія суддів зазначає, що позивачем існування жодного з виявлених порушень належними доказами не спростовано. Фактично позивачем заперечується його обов`язок виконати вимоги припису №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р.

Так, в ході перевірки встановлено, що проектна документація з розділом ОВНС та відповідними погодженнями на влаштування цеху з виробництва спецінструментів відсутня, що є порушення ст. 51 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст. ст. 3, 9, 11 Закону України Про оцінку впливу на довкілля.

У приписі підприємству було зазначено щодо розроблення проектної документації з розділом ОВНС (оцінка впливу на навколишнє середовище) та погодження її у відповідності до вимог законодавства.

Згідно ст.51 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об`єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров`я людей; проекти господарської та іншої діяльності повинні мати матеріали оцінки її впливу на навколишнє природне середовище і здоров`я людей; оцінка здійснюється з урахуванням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, екологічної ємкості даної території, стану навколишнього природного середовища в місці, де планується розміщення об`єктів, екологічних прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу шкідливих факторів та об`єктів на навколишнє природне середовище.

Забороняється введення в дію підприємств, споруд та інших об`єктів, на яких не забезпечено в повному обсязі додержання всіх екологічних вимог і виконання заходів, передбачених у проектах на будівництво та реконструкцію (розширення та технічне переоснащення).

Позивач заперечує щодо такого обов`язку, оскільки підприємство не вводилось в дію, проте, вимоги законодавства пов`язують обов`язковість наявності проектної документації ОВНС незалежно від здійснення підприємством планової діяльності, що включає будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення тощо, та забороняє удосконалення існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також експлуатацію цих об`єктів за відсутності матеріалів оцінки впливу господарської діяльності на навколишнє природне середовище і здоров`я людей.

Станом на час розгляду справи проектна документації ОВНС відсутня. В тому числі не виконана ця вимога і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

В ході візуального огляду виробничих цехів підприємства було встановлено, що в матеріалах інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферу обліковуються не всі джерела утворення викидів, які в наявності на підприємстві, зокрема: 9-заточних верстатів, 1-твердопаливний котел Ргоterm, 2- твердопаливних котла Оvadra, 2-зачисних верстата, 1-машина для лазерного маркування, 1- апарат контактного зварювання, 3- токарних верстати, 2-свердлильних верстати, 3-пічі закалювання, 2-ЧПУ, 1-шліфувальний верстат, 1- фрезерний верстат.

Викиди забруднюючих речовин від вищезазначених джерел утворення викидів забруднюючих речовин здійснюються за відсутності відповідного дозволу. Відтак, підприємством порушуються вимоги ст.ст. 10, 11 Закону України Про охорону атмосферного повітря.

Викиди від зазначених джерел утворення викидів не обліковуються в наявних на підприємстві матеріалах інвентаризації викидів, на підставі яких отримано дозвіл на викиди.

Таким чином, вищевказані джерела утворення викидів не враховані у діючому дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та утворюють без відповідного дозволу.

Відповідно до ст. 10 розділу 3 Закону України Про охорону атмосферного повітря підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, серед іншого, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин.

Пунктом 5 та п 6 ст. 11 розділу 3 Закону України Про охорону атмосферного повітря зазначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання відповідного дозволу на викиди.

Статтею 12 розділу 3 Закону України Про охорону атмосферного повітря передбачено, що господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Мінприроди України від 10.12.2008 № 639, зареєстрованої в Мінюсті України 21.01.09 за № 48/16064 (зі змінами та доповненнями) джерело викиду забруднюючих речовин - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка), з якого надходять в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміші таких речовин; джерело утворення викидів забруднюючих речовин - об`єкт, у якому відбувається утворення забруднюючих речовин; затверджений граничнодопустимий викид - дозволений обсяг викиду забруднюючої речовини, який встановлений у дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Заперечуючи щодо даного порушення позивач посилається на наявну документацію щодо дотримання екологічної безпеки та поводження з відходами, зазначивши, дозволи на викиди, інвентаризація всіх джерел викидів забруднюючих речовин надавались до перевірки, а додаткові види відходів, зазначені відповідачем, були встановлені шляхом візуального огляду без ідентифікації таких видів джерел. Однак позивачем не надано доказів на спростування висновків відповідача щодо наявності таких джерел утворення викидів чи врахування їх у діючому дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

В ході перевірки встановлено, що розрахунок податкового зобов`язання з екологічного податку складаються відповідно до інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, яка не відповідає фактичному стану по кількості джерел утворення викидів та обсягами викидів.

Отже, розрахунок податкового зобов`язання з екологічного податку складається не в повному обсязі, що є порушенням вимог ст. 10 Закону України Про охорону атмосферного повітря, ст. 24 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Станом на час розгляду справи, враховуючи відсутність належної інвентаризації джерел викидів, розрахунок податкового зобов`язання з екологічного податку складений не у повному обсязі.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про охорону атмосферного повітря підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані зокрема здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік та своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.

Також під час перевірки було встановлено, що первинний облік водопостачання та водовідведення на підприємстві здійснюється не в повному обсязі, а саме: відсутні журнали кількості та якості зливових стічних вод які відводяться з території підприємства та відсутні журнали щодо контролю якості стічних вод підприємства, статистична звітність по формі 2-ТП (водгосп) не складається, що є порушення ст.ст. 25, 44 Водного кодексу України, ст. 24 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 44 Водного кодексу України до обов`язків водокористувачів входить здійснення обліку забору та використання вод, вести контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Статтею 42 Водного кодексу України встановлено, що, водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними.

Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води.

Вторинні водокористувачі (абоненти), до яких відноситься ТОВ ДЗС - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними.

Відповідно до ст. 24 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища об`єкти, що шкідливо впливають або можуть вплинути на стан навколишнього природного середовища, види та кількість шкідливих речовин, що потрапляють у навколишнє природне середовище, види й розміри шкідливих фізичних та біологічних впливів на нього підлягають державному обліку. Підприємства, установи та організації проводять первинний облік у галузі охорони навколишнього природного середовища і безоплатно подають відповідну інформацію органам, що ведуть державний облік у цій галузі.

З метою виконання підприємством вимог ст. 44 Водного кодексу України, ст. 24 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища зазначено в пункті припису щодо запровадження здійснення Первинного обліку водопостачання та водовідведення на підприємстві та складання статистичної звітності у сфері охорони водних ресурсів.

Згідно ст. 96 Водного кодексу України під час розміщення, проектування, будівництва, реконструкції і введення в дію підприємств, споруд та інших об`єктів, а також під час впровадження нових технологічних процесів повинно забезпечуватися раціональне використання вод. При цьому передбачаються технології, які забезпечують охорону вод від забруднення, засмічення і вичерпання, попередження їх шкідливої дії, охорону земель від засолення, підтоплення або переосушення. а також сприяють збереженню природних умов і ландшафтів як безпосередньо в зоні їх розміщення, так і на водозбірній площі водних об`єктів.

Згідно п. 1 ст. 98 Водного кодексу забороняється введення в дію нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, комунальних та інших об`єктів, не забезпечених пристроями і очисними спорудами необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії, та необхідною вимірювальною апаратурою, що здійснює облік об`ємів забору і скидання води;

Згідно ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї.

Згідно ст. 35 Закону України Про охорону земель власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані також забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям та уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Згідно ст. 164 Земельного кодексу України охорона земель включає захист земель від ерозії, селів, підтоплення, заболочування, вторинного засолення, переосушення, ущільнення, забруднення відходами виробництва, хімічними та радіоактивними речовинами та від інших несприятливих природних і техногенних процесів.

Статтею 70 Водного кодексу України встановлено, що скидати стічні води, використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), забороняється.

Статтею 51 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища підприємства, установи й організації, діяльність яких пов`язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.

В ході візуального обстеження встановлено, що територія підприємства не в повному обсязі обладнана локальною зливовою каналізацією, зливові стоки з частини території відводяться по рельєфу місцевості. Очищення зливових вод не здійснюється. Крім того, встановлені факти забруднення зливової поверхні. Підприємством не вжито достатніх заходів щодо попередження забруднення зливової поверхні території підприємства.

Отже, підприємством порушуються ст. ст. 42, 44, 70, 95, 96, 98, 105 Водного кодексу України, ст. 35 Закону України Про охорону земель, ст.ст. 96, 164 Земельного кодексу України.

Наведені порушення позивачем не спростовані, крім того, не доведено усунення цих порушень, в тому числі під час апеляційного перегляду даної справи.

Щодо дотримання законодавства у сфері поводження з відходами, під час перевірки було встановлено, що в матеріалах інвентаризації відходів не обліковуються всі види відходів, а саме: відпрацьовані гальмівні рідини, відпрацьовані термоізоляційні матеріали, вогнегасники відпрацьовані, їх склад, властивості, ступінь небезпечності для навколишнього природного середовища та норми утворення не визначено, відповідно показник загального утворення відходів (Пзув) розраховано не достовірно та не в повному обсязі. Технічні паспорти відходів розроблено не на всі види відходів, що утворюються на підприємстві. Місця зберігання відходів, не в повному обсязі обладнані у відповідності до вимог природоохоронного законодавства, а саме: в ході візуального огляду встановлено, що підприємством на бетонованій поверхні біля дільниці верстатів ЧПУ здійснюється насипом розміщення відходів чорних металів та біля дільниці профільного шліфування насипом розміщуються відходи абразивного матеріалу.

Отже, підприємством порушуються вимоги ст.ст. 7, 17, 26, 32 Закону України Про відходи, ст. 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 17 Закону України Про відходи суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров`я людини, призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами та забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері походження з відходами.

Згідно ст. 26 Закону України Про відходи державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України. Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 01.11.99 № 2034 Про затвердження Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів, яка розроблена відповідно до статті 26 Закону України Про відходи, визначено що цей Порядок встановлює єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов`язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними.

У цьому Порядку визначено, що інвентаризація відходів -це комплекс разових організаційно-технічних заходів з виявлення, ідентифікації, опису і реєстрації відходів, обліку обсягів їх утворення, утилізації та видалення, а також виявлення і обстеження місць утворення відходів і об`єктів поводження з ними.

В ході ідентифікації відходів, що є складовою частиною інвентаризації відходів, здійснюються заходи з віднесення відходів до певних категорій та класифікаційних груп, виходячи з їх походження, складу, стану, небезпеки для довкілля, здоров`я людини, технологічних можливостей утилізації, знешкодження.

Також, згідно постанови КМУ від 01.11.99 № 2034 паспортизація відходів передбачає складення і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 Класифікатор відходів.

Згідно ст. 7 Закону України Про відходи нормативи у сфері поводження з відходами розробляються за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

Статтею 17 Закону України Про відходи визначено, що суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров`я людини.

Згідно статті 17 Закону України Про відходи суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких П(зув) від 50 до 1000, зобов`язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Станом на час розгляду справи докази належного обліку відходів відсутні. Твердження позивача з приводу того, що відхід «гальмівна рідина» не є власністю позивача, оскільки транспортне обслуговування по підприємству здійснюється на станціях тезнічного обслуговування інших підприємств не спростовує факту виявлених орушень безпосередньо на підприємстві позивача, а також обов`язку їх усунення.

Також в ході перевірки встановлено, що на підприємстві договори щодо видалення чи утилізації відходів укладено не на всі види відходів. Місця тимчасового зберігання відходів не обладнано згідно вимог природоохоронного законодавства, що є порушенням вимог ст. ст. 17, 33 Закону України Про відходи.

Згідно ст. 17 Закону України Про відходи, суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів; надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи.

Статтею 32 Закону України Про відходи забороняється передавати чи продавати небезпечні відходи громадянам, підприємствам, установам та організаціям, якщо вони не забезпечують утилізації чи видалення цих відходів екологічно безпечним способом;

Статтею 33 Закону України Про відходи визначено, що зберігання та видалення відходів повинно здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам.

Крім наведеного відповідачем було виявлено, що первинний поточний облік кількості відходів за формою 1-ВТ підприємством не ведеться, статистична звітність у сфері поводження з відходами по формі 1-ВТ відходи складається не достовірно, чим порушено вимоги ст. 17 Закону України Про відходи, ст. 24 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 55 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях з додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.

Згідно вказаної ст. 17 Закону України Про відходи суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища об`єкти, що шкідливо впливають або можуть вплинути на стан навколишнього природного середовища, види та кількість шкідливих речовин, що потрапляють у навколишнє природне середовище, види й розміри шкідливих фізичних та біологічних впливів на нього підлягають державному обліку. Підприємства, установи та організації проводять первинний облік у галузі охорони навколишнього природного середовища і безоплатно подають відповідну інформацію органам, що ведуть державний облік у цій галузі.

Наведені порушення позивачем не усунуто, зокрема, договори щодо видалення/утилізації відходів на всі види відходів відсутні, доказів належного обладнання місць тимчасового зберігання відходів не надано.

Долученим до матеріалів справи актом позапланової перевірки позивача з питань виконання оскаржуваного припису (акт №208/5-8/19 від 26.03.2019 р.), підтверджено, що порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища позивачем не усунуті.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що виявлені відповідачем порушення вимог природоохоронного законодавства України відповідають фактичному стану підприємства та позивачем не спростовані і не усунуті, тобто законний та обов`язковий до виконання припис №4-7980-9-3 від 09.11.2017 р. в повному обсязі не виконано, виявлені порушення продовжують існувати.

Отже, рішення суду щодо відсутності підстав для задоволення позову цілком відповідає критеріям законності та обґрунтованості. В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод спецінструменту" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у справі №160/9012/18 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко