Справа № 1.380.2019.001140
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9325/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Іщук Л.П, Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Тунки Т.Д.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року (ухвалене судом під головуванням судді Крутько О.В. в м. Львів, дата складення повного тексту рішення 24.07.2019) у справі № 1.380.2019.001140 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, суд -

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, у якому просить: визнати протиправними і скасувати рішення Львівської митниці ДФС №UA209000/2019/000005/2 від 08.01.2019 про коригування митної вартості товару та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00010 від 08.01.2019; зобов`язати Львівську митницю ДФС підготувати та подати Державній казначейській службі України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці ДФС №UA209000/2019/000005/2 від 08.01.2019 про коригування митної вартості товару. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00010 від 08.01.2019. Зобов`язано Львівську митницю ДФС підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2305,20 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами.

Як слідує із змісту апеляційної скарги, відповідач вважає, що рішення про корегування митної вартості товару прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню. Зазначає, що за поданою позивачем митною декларацією індикатор ризику визначений на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких т/з, склав 10350 євро, що перевищувало заявлену митну вартість (еквівалент 5411,70 євро).

Основними доводами апеляційної скарги є те, що при розгляді поданих до митного оформлення документів було виявлено, що числове значення митної вартості 170745,14 грн (еквівалент 5411,7 євро за курсом НБУ) визначено на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 12.12.2018 №20188, однак вказані експертом у висновку пошкодження документально не підтверджені, а тому такий висновок не може вважатися достовірним джерелом інформації. Звертає увагу, що додані до позовної заяви копії документів про банківську оплату до митного оформлення не подавалися. Проте, позивачем документів, які підтверджують оплату, не було подано митному органу, а тому й не підтверджено одну із складових митної вартості - ціну, що була фактично сплачена. Зазначає, що рішення про коригування митної вартості прийнято з врахуванням джерела інформації для визначення митної вартості за результатами спрацювання АСАУР. Вважає, що суд вийшов за межі повноважень, зобов`язавши митницю підготувати та подати казначейській службі висновок про повернення позивачу надмірно сплачених митних платежів, оскільки позивач вправі звернутися із письмовою заявою про повернення вказаних платежів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому привів доводи які за своєю суттю співпадають з позицією суду першої інстанції, викладеною в оскаржуваному судовому рішенні. Просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно фактури від 03.12.2018 року №207/12/2018 ОСОБА_2 придбав за 5150,00 євро у спеціалізованої автомобільної компанії Польщі Eurocar & Company sp.z.o.o. автомобіль марки VW Polo DV731YA, № кузова НОМЕР_2 (а.с.15, 112-113).

ОСОБА_1 13 грудня 2018 рок через декларанта/представника фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 разом з митною декларацію UА209190/2018/041708, поданою в електронній формі, представлено до митного оформлення товар - легковий автомобіль, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального використання, марка: VW модель Polo, 2015 року випуску, модельний рік - 2016, дата введення в експлуатацію -22.09.2015, № кузова: НОМЕР_2 , двигун дизельний, об`єм 1422 см3, потужність 66 kw, колір - білий, кузов - хетчбек, колісна форма - 4x2, місць включаючи водія - 5, дверей 3, країна виробництва: Німеччина (DE) (а.с.17-18).

Митну вартість транспортного засобу визначено за резервним методом. Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 5150 євро, в графі 45 «коригування» вказано 170745,14 грн., в графі 23 «курс валюти» 31,55111000.

Згідно графи 44 наведеної декларації митному органу надано для підтвердження митної вартості товару наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) 207/12/2018 від 03.12.18 (а.с.15, 63);

- акт проведення огляду (переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209030/2018/69676 від 04.12.2018 (а.с.65-66);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 2015ED36061 від 22.09.2015 (а.с.16, 64);

- договір про надання послуг митного брокера б/н від 13.12.2018;

- інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів інших держав 3526766 від 04.12.2018;

- заява на посвідчення від 13.12.2018;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.43962-18 від 06.12.2018;

- паспортні документи.

Додатково позивачем надано митному органу висновок №20188 від 12.12.2018 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen Polo 2015 року випуску.

У вказаному висновку експерт дійшов висновку, що вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів не розмитненого і не зареєстрованого в Україні автомобіля Volkswagen Polo, 2015 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , станом на момент виконання дослідження становить 5411,70 євро.

З метою митного оформлення автомобіля ОСОБА_1 сплатив попередні обов`язкові платежі, що підтверджується квитанцією (а.с. 19).

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості, митний орган направив декларантові електронне повідомлення, у якому зазначив, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу , а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_2 , валюта EUR, вартість 10350,00 (а.с.93).

08.01.2019 за результатами розгляду митної декларації UА209190/2018/041708 Львівською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000005/2 (а.с.34-35).

Вказане рішення обґрунтоване тим, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.2015 року №689 у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість імпортованого товару не відповідає вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ (визначена митна вартість не ґрунтується на дійсній вартості, підтвердженій у результатах опрацювання даних декларації автоматизованою системою аналізу та управління ризиками 10350 євро). Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи з вищенаведеного митна вартість товару становить 10350 євро.

На підставі вищевказаного рішення відповідачем оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00010 від 08.01.2019 року (а.с.36-37).

Карткою відмови повідомлено декларанта про неможливість завершення митного оформлення по причині необхідності внесення змін у гр. 12, 45 М UА209190/2018/041708, (у зв`язку із коригуванням митної вартості товару №1 після прийняття Рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2019/000005/2). Декларантом порушено умови декларування невірно розраховано митну вартість, неправильно заповнена графа 12, 45 ВМД, ст. 54, п.6, п.п.1 МКУ. Роз`яснено необхідність подання нової декларації з дотриманням вимог ч. 2 ст. 263 МКУ та з урахуванням причин відмови.

22 січня 2019 року позивачем через декларанта/представника фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 подано в електронній формі другу митну декларацію №UA209190/2019/007607, якою представлено до митного оформлення товар - легковий автомобіль, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального використання, марка: VW модель Polo, 2015 року випуску, модельний рік - 2016, дата введення в експлуатацію -22.09.2015, № кузова: НОМЕР_2 , двигун дизельний, об`єм 1422 см3, потужність 66 kw, колір - білий, кузов - хетчбек, колісна форма - 4x2, місць включаючи водія - 5, дверей 3, країна виробництва: Німеччина (DE) (а.с.38).

Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом. Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 5150 євро, в графі 45 «коригування» вказано 163539,26 грн., в графі 23 «курс валюти» 31,75519600.

Згідно графи 47 МД №UA209190/2019/007607 з метою отримання дозволу на випуск товару, що декларується, у вільний обіг, позивачем проведено платежі під гарантії відповідно до розділу Х МК України, зокрема:16353,93 грн. - мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (10%); 16512,70 грн. - різниця між сумою мита, нарахованою за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом; 5080,04 грн. - акцизний податок на транспортні засоби, ввезені на митну територію України фізичними особами; 36994,65 грн. - податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами; 36327,94 грн. - різниця між сумою податку на додану вартість, нарахованою за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом.

Таким чином, у зв`язку різницею вартості транспортного засобу, яка була визначена позивачем і митною вартістю, визначеною митним органом 22.01.2019 позивачем сплачено додатковий платіж у вигляді різниці між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом в розмірі 52592,90 грн. (доплата зі сплати мита та доплата за сплату ПДВ).

Позивач, не погодившись із наведеними вище рішенням відповідача про коригування митної вартості та оформленням картки відмови в прийнятті митної декларації, оскаржив їх до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, у свою чергу відповідачем не доведено підставності виникнення сумнівів щодо задекларованої позивачем митної вартості автомобіля, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не було встановлено. Суд визнав необґрунтованим та безпідставним застосований відповідачем резервний метод визначення митної вартості ввезеного позивачем автомобіля, оскільки відповідачем не наведено у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за цим методом. Натомість суд вважав, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які не мали розбіжностей, ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували усі заявлені складові митної вартості імпортованого товару. З тих підстав окружний адміністративний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Щодо задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача підготувати та подати казначейській службі висновок про повернення позивачу надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн., то суд першої інстанції керувався нормами ст. 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, а також Порядком повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, які визначають процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України (МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 13 грудня 2018 рок через декларанта/представника фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 разом з митною декларацію UА209190/2018/041708, поданою в електронній формі, представлено до митного оформлення товар - легковий автомобіль, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального використання, марка: VW модель Polo, 2015 року випуску, модельний рік - 2016, дата введення в експлуатацію -22.09.2015, № кузова: НОМЕР_2 , двигун дизельний, об`єм 1422 см3, потужність 66 kw, колір - білий, кузов - хетчбек, колісна форма - 4x2, місць включаючи водія - 5, дверей 3, країна виробництва: Німеччина (DE).

Згідно графи 44 наведеної декларації митному органу надано для підтвердження митної вартості товару наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) 207/12/2018 від 03.12.18; акт проведення огляду (переогляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA209030/2018/69676 від 04.12.2018; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ED36061 від 22.09.2015; договір про надання послуг митного брокера б/н від 13.12.2018; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів інших держав 3526766 від 04.12.2018; заяву на посвідчення від 13.12.2018; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.43962-18 від 06.12.2018; паспортні документи.

Додатково надано митному органу висновок №20188 від 12.12.2018 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля VW Polo 2015 року випуску, у якому вказано, що вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів не розмитненого і не зареєстрованого в Україні автомобіля VW Polo, 2015 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , станом на момент виконання дослідження становить 5411,70 євро.

З перелічених документів вбачається, що заявлена фактурна вартість транспортного засобу марки VW Polo, номер кузова НОМЕР_2 складає 5150,00 євро. Умови поставки товару не визначено.

Однак, як вказує графа 43 МД UА209190/2018/041708, митну вартість ввезеного транспортного засобу визначено за резервним методом. Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 5150 євро, в графі 45 «коригування» вказано 170745,14 грн., в графі 23 «курс валюти» 31,55111000, тобто еквівалента ціна коригування в євро становить 5 411,70, що відповідає вартості, визначеної експертним автотоварознавчим дослідженням.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, орган доходів і зборів зобов`язаний досліджувати документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15.02.2011 N 3018-VI). Ця Конвенція набрала чинності для України 15.09.2011 вересня 2011 року.

Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) "Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки". Із цього правила, зокрема, випливає, що "для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції" (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.

Статтею 320 МК України було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша).

У логічному зв`язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що "заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну".

За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597).

При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, яким, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів, як-то: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності - 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності - 103-1).

Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.

Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів" (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

Отже, правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 МК України здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України та частиною першою статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Із змісту вимоги митного органу слідує, що при перевірці поданої декларації та документів відповідач зазначив, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: WVWZZZ6RZGY055914, валюта EUR, вартість 10350,00 9 (а.с.93).

Як вказано у пункті 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

При цьому, митний орган не направив позивачу або його уповноваженій особі письмового повідомлення у якому було конкретизовано причин за яких митна вартість не може бути визнана на підставі поданих декларантом документів. Відповідач не повідомив позивача про виявлені недоліки наданих документів, для підтвердження числових значень митної вартості, не зазначив яких саме документів не вистачає для підтвердження заявленої митної вартості, а лише узагальнив, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Такі відомості митного органу не розкривають самого змісту та не конкретизують причин, за яких заявлена митна вартість не може бути визначена (зокрема: як ненадання певного документу, що підтверджують транспортні чи страхові витрати; не надання платіжного документу, що підтверджують оплату вартості транспортного засобу; та інших конкретизованих причин).

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Зазначені обставини не можуть свідчити на наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості ,у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, досліджуючи електронне повідомлення митного органу, адресоване декларанту, колегією суддів встановлено, що названа вимога митного органу не містить конкретизованих причин та обставин стосовно виявлених розбіжностей у поданих митному органу документах, а також не містить переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частина 1 ст.55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отож, правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості є:

1) невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості;

5) виявлення, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач навів підставу, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість імпортованого товару не відповідає вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ (визначена митна вартість не ґрунтується на дійсній вартості, підтвердженій у результатах опрацювання даних з декларації автоматизованою системою аналізу та управління ризиками 10350 євро.

Окрім цього, у даному рішенні зазначається про те, що відповідачем проведено консультації з декларантом відповідно до ст.57 МК України. Також, вказано про неможливість застосування інших методів оцінки вартості товару, зокрема методів 2а та 2б з причини відсутності в органу доходів та зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, а також методів 2в та 2г з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. На цій підставі застосовано резервний метод у зв`язку з наявністю в митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС, з врахуванням якої митний орган визначив, що митна вартість товару становитиме 10350 євро.

При цьому, колегією суддів встановлено, що митним органом не конкретизовано ні у вимозі про витребування додаткових доказів, ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, яких саме відомостей не міститься у поданих до митного оформлення документах, які, на думку митного органу, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують їх числові значення митної вартості.

Водночас колегією суддів встановлено, що відповідно до частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Водночас, колегією суддів встановлено, що в супереч положень п.1 та п.3 ч.2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

Вказана протиправна бездіяльність митного органу щодо порушення вимог п.1 та п.3 ч.2 ст. 55 МК України при прийнятті оскаржуваного рішення в свою чергу стала перешкодою для позивача у зібранні необхідних додаткових документів для підтвердження задекларованої ним митної вартості у встановлений Митним кодексом строк.

Водночас, колегія суддів зазначає, що приведені відповідачем доводи з приводу спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст.55 МК України, для коригування митної вартості.

Також оскаржуване рішення в супереч п.2 ч.2 ст.55 МК України не містить інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

З огляду на обумовлені обставини колегія суддів прийшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам, переліченим у підпунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 55 МК України.

Окрім того, судом встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є наслідком неналежного вчинення відповідачем дій щодо по формуванню направленої позивачу вимоги, яка не містила конкретизованих причин, за яких митний орган не міг підтвердити числові значення задекларованої позивачем митної вартості та чіткого переліку документів (із переліку зазначеного у ч. 3 ст. 53 МК України), які слід було подати позивачу на підтвердження обставин з приводу задекларованої ним митної вартості.

Стосовно ж приведених у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі доводів відповідача з приводу того, що:

- декларантом митну вартість було визначено за резервним методом на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 12.12.2018 №20188, у якому зазначені виявлені несправності та пошкодження імпортованого автомобіля, які не відповідають акту про проведення митного огляду від 04.12.2018 №UA209030/2018/69676, і мають співпадіння тільки щодо наявності царапини лакофарбового покриття. З тих підстав вважає, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження не може вважатися достовірним джерелом інформації для визначення митної вартості;

-позивачем не надано митному органу платіжних документів про оплату вартості транспортного засобу,

то колегія суддів не надає їм правової оцінки, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до змісту частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Жодних доказів щодо прийняття оскаржуваного рішення саме з підстав приведених у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі суду надано не було. Вимоги щодо витребування від позивача або його уповноваженої особи платіжного документу, відповідач суду не надав та не зазначив. Будь-яких претензій до обумовленого вище висновку експертного автотоварознавчого дослідження не висловлював, як до моменту прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості так і в момент його прийняття.

Водночас колегією суддів враховано, що для підтвердження числових значень фактурної вартості транспортного засобу VW Polo DV731YA, №кузова НОМЕР_2 (5150,00 євро) та з метою визначення фактичної митної вартості такого автомобіля позивачем надано митному органу висновок № 20188 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу за заявою ОСОБА_4 , складеного 12.12.2018, за яким вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів нерозмитненого і незареєстрованого в Україні автомобіля Volkswagen Polo, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , 2015 року виготовлення, станом на момент виконання дослідження становить 5411,70 євро (а.с.21-29). Вказаний висновок експертом зроблений з врахуванням наявного пошкодження лакофарбового покриття кузова, забрудненої та пошкодженої обшивки дверей та сидінь салону, наявності корозійних пошкоджень коробчастих елементів жорсткості, щитка передка, панелі підлоги кузова, порогів автомобіля, порушення функціональних можливостей трансмісії та паливної системи.

На підставі цього висновку декларантом було визначено митну вартість заявленого до митного оформлення імпортованого автомобіля.

Жодних претензій та вимог відносно вказаного висновку відповідач не заявляв як до моменту прийняття оскаржуваного рішення так і в ході його прийняття.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 55 МК України.

Стосовно ж наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом (пп. 2 ч.2 ст. 55 МКУ), та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (пп.4 ч.2 ст. 55 МКУ) які, повинні в силу приписів ст. 55 МК України бути зазначені у рішенні про корегування митної вартості (пп.2 ч. 2 ст.55), то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного Кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 10350,00 євро. При цьому, відповідач обґрунтував неможливість застосування основного методу (за ціною договору) та інших другорядних методів тим, що метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 26 (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст.62 МКУ) та метод 2г (ст.63 МКУ) не може бути застосований митним органом з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Відповідно до частини першої статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Частиною другою статті 64 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відтак, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

10.04.2008року Законом України №250-VІ ратифіковано протокол про вступ України до Світової організації торгівлі та про приєднання України до угоди про Світову організацію торгівлі.

Відповідно до статті УІ п. 2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1947року оцінка імпортованого товару для митної мети повинна гуртуватися на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних цінах.

Визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням статті VII ГАТТ "Оцінка товару для митних цілей" та Угоди про застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до пункту 2 (b) статті під "дійсною вартістю" повинна розумітись ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Відповідно до додатка 1 до статті VII формування пунктів (a) і (b) дозволяє стороні, що домовляється, одноманітно визначати вартість для митних цілей або на підставі цін окремого експортера на імпортний товар, або на підставі загального рівня цін на подібний (аналогічний) товар.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи при митному оформленні названого транспортного засобу позивачем зазначалась фактурна вартість (гф.22) в розмірі 5150 Євро, яка підтверджена документально. Митну ж вартість товару з якої позивач обраховував митні платежі в графі 45 позивач визначив за резервним 6 методом на рівні 170745,14 грн, що складає 5411,70 Євро. Таким чином, позивач незважаючи на мешу фактурну вартість придбаного ним транспортного засобу, заявив до митного оформлення з метою сплати митних платежів митну вартість, яка дещо перевищувала ціну придбання такого транспортного засобу, що вказує на те, що позивач не мав наміру ухилятися від сплати митних платежів, або зменшити їх суму.

З оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідачем зазначено про обставини щодо наявності інформації в системі АСАУР щодо митної вартості товару у розмірі 10350 євро. При цьому, у рішенні не міститься відомостей щодо дати, номеру митної декларацій за якою ввезено такий товар, не міститься і відомостей щодо комерційних умов поставки такого товару, дату ввезення (розмитнення) такого товару, найменування ввезеного товару, його технічних та інших характеристик (в тому рахунку і щодо виявлених пошкоджень, пробігу, року та кількості років перебування товару у фактичному використанні).

Адже вартість транспортного засобу 2015 року окрім зазначених характеристик залежить і від року його ввезення на митну територію України та часу перебування транспортного засобу в обігу.

Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Зважаючи на викладене, використана відповідачем інформація по ввезеним на митну територію України товарів із покликанням на відомості із системи АСАУР, не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару. Оскільки відповідач не довів належними до достовірними доказами як в суді першої так і апеляційної інстанцій, що імпортований позивачем товар та товари, про якій йдеться у системі АСАУР, співпадають за номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки, та іншими приведеними вище характеристиками.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняті Львівською митницею ДФС рішення №UA209000/2019/000005/2 від 08.01.2019 про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00010 від 08.01.2019 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання Львівської митниці ДФС підготувати та подати Державній казначейській службі України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн, які сплачені у вигляді гарантії, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов`язаної з помилковою та/або надмірною сплатою митних платежів. Визначення того, що належить розуміти як помилково та/або надміру сплачені митні платежі, у Митному кодексі України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відсутнє, але міститься у податковому законодавстві.

Згідно з підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), правила якого застосовуються до відносин, пов`язаних зі справлянням митних платежів, як надміру сплачені грошові зобов`язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Митне та податкове законодавство не містить переліку причин, через які може статись помилкова та/або надмірна сплата сум платежів. Оскільки визначення розміру (суми) митних платежів здійснюється шляхом дій над кількісними числовими показникам (одиницями) виміру, не виключено, що операції з ними з якихось причин можуть призвести до неправильного (хибного) розрахунку чи обчислення сум платежів. Важливо, що в основі таких дій не було умисних протиправних дій суб`єктів правовідносин, діяльність яких пов`язана із визначенням і справлянням митних платежів.

Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Зокрема, згідно із частинами першою - четвертою статті 301 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до пунктів 43.1 - 43.5 статті 43 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцяти денного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

За правилами пунктів 1, 2 Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 643 від 18.07.2017, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 р.за № 976/30844 (надалі по тексту іменовано Порядок №643) цей Порядок Цей Порядок визначає послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби та структурного підрозділу ДФС у поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України.

Пунктами 1, 5, 8 розділу ІІІ Порядку №643 передбачено, що повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства).

Підготовка висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України № 882/1188 від 30.12.2013року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 січня 2014 р. за №146/24923 (надалі по тексту іменовано Порядок №146/24923) здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (п. 5).

Орган Міндоходів на підставі даних особових рахунків платників готує висновок за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, два примірники Реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, та три примірники Реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Контроль за прийняттям/передаванням висновків органи Міндоходів, місцеві фінансові органи, органи Казначейства проводять шляхом проставляння на відповідних примірниках Реєстрів відміток про надходження документів до установи у порядку, визначеному Типовою інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 (п.7 Порядку №146/24923).

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що у разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з`ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості, митного контролю і митного оформлення, декларант може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.

Якщо суд визнає рішення або дії митних органів із зазначених питань протиправними, і коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень чи дій митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту виключно за його заявою в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 43 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з дотриманням процедури, врегульованої Порядком №643 та Порядком №146/24923.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 25.11.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркон" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України та висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 22.01.2019року по справі №803/1582/13-а.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист порушеного права особи.

Натомість на час звернення до суду з вимогою про зобов`язання Львівської митниці ДФС підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн, рішення відповідача про коригування митної вартості було чинним. При цьому, позивач заяви про повернення надміру сплачених платежів у Порядку №643 та №146/24923 митному органу не подавав. Жодних, дій, бездіяльності та рішень відносно заяви позивача про повернення надміру сплачених платежів відповідачем не вчинялось, а відтак на час розгляду даної справи, як суді першої так і апеляційної інстанцій відповідач право позивача на розгляд його заяви та прийняття відповідного рішення- висновку про повернення надміру сплачених митних платежів не порушував.

Таким чином, на переконання колегії суддів позовна вимога в частині зобов`язання Львівської митниці ДФС підготувати та подати Державній казначейській службі України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн. є передчасною та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції частково правильно встановлені обставини справи щодо визнання протиправними та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості та картки відмови і судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального права, однак в іншій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення заявленого позову, так як прийняте в ній з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно ч.1 та ч. 3 ст.139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційна до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2305,20 грн. З урахування положень ч. 3 ст.139 КАС України щодо пропорційного розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що присудженню на користь позивача підлягає 2/3 від суми сплаченого судового збору, що становить 1536,80 грн.

За приписами пункту 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім визначених у цьому пункті випадків.

Пунктом 6 ст. 12 КАС України визначено, що справами незначної складності серед інших є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що загальна сумам оскарження (165127,02) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного у 2019 році, судове рішення в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, визначених у п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001140 в частині повного задоволення позову, стягнення судового збору та зобов`язання Львівської митниці ДФС підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 частково задовольнити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Львівської митниці ДФС підготувати та подати Державній казначейській службі України у Львівській області висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надмірно сплачені митні платежі у сумі 52592,90 грн. відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (, адреса: м.Львів, вул Костюшка,1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1536 (однієї тисячі п`ятсот тридцяти шести) грн. 80 коп.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001140 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.