Справа № 120/2963/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 р. Справа № 120/2963/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання незаконною постанови державного виконавця Плахотнюк Н.Ю. від 29.08.2019 про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання начальника вказаного Управління усунути порушення Закону України "Про виконавче провадження" у своїх діях та бездіяльності, а також у діях та бездіяльності державного виконавця.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.09.2019 позивач отримав постанову ВП № 58753921 від 29.08.2019 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 802/2034/18-а від 22.03.2019, згідно з яким Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату недоплачених позивачу сум пенсії з 01.01.2018 без урахування обмежень максимального розміру пенсії. Позивач з вказаним рішенням державного виконавця не погоджується та зазначає, що судове рішення залишається не виконаним, тоді як відповідач не вчинив усіх необхідних дій для забезпечення його виконання боржником. Крім того, позивач вважає оскаржувану постанову невмотивованою, незрозумілою і такою, що не відповідає вимогам закону. Водночас начальник органу державної виконавчої служби не перевірено та не усунуто недоліків виконавчого провадження, вимоги заяви позивача про відкриття виконавчого провадження виконано лише частково, що свідчить про незаконність дій та бездіяльності як державного виконавця Плахотнюк Н.Ю., так і начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 20.09.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

02.10.2019 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Серед іншого, цією заявою позивач уточнив позовні вимоги та просить суд:

1) визнати неправомірною та незаконною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. від 29.08.2019 про закінчення виконавчого провадження, як постановлену внаслідок бездіяльності та неповноти виконавчих дій державного виконавця;

2) зобов`язати начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області усунути порушення Закону України "Про виконавче провадження" у своїх діях та бездіяльності, а також державного виконавця:

- з ухиляння від розгляду наведених позивачем у заяві від 29.03.2019 про виконання рішення суду обставин, зазначених доказів, прохань (відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та надання належної відповіді з копіями заявлених документів (відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян");

- належного розгляду заяви позивача від 12.07.2019 та ухвалення відповідної постанови;

- бездіяльність щодо прийняття відповідних заходів для забезпечення обов`язкового виконання державним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження", яким чітко визначено обов`язки державного виконавця та алгоритм і послідовність його дій.

3) зобов`язати державного виконавця:

- відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копію відповідної постанови не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення надсилати сторонам виконавчого провадження; у супровідних вказувати реальні дати оформлення та відправлення документів;

- відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" роз`яснювати стягувачу, як рішення, дії ї бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб ДВС можуть бути оскаржені стягувачем до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу ДВС вищого рівня чи до суду; не обмежувати права стягувана щодо оскарження шляхом уникання від цих роз`яснень в своїх постановах;

- відповідно до вимог ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема:

- розглядати заяву стягувача про подачу виконавчого листа повністю, проводити зазначені виконавчих дій, надавати відповіді, приєднувати копії відповідних документів до відповіді (постанови);

- перевірку виконання боржником зобов`язань здійснювати, зокрема, шляхом виклику боржника для періодичного проводиш дії щодо приводу боржника через органи внутрішніх справ та притягнення боржника до адміністративної та кримінальної відповідальності за ухилення від сплата боргу;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників-юридичних осіб або боржників-фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

- отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника;

- у постанові про повернення виконавчого листа вказувати мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків) з посиланням на певний закон чи інший нормативно-правовий акт, зокрема ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 07.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено дводенний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України.

Повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, а також направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 287 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

11.10.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує на те, що у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на виконанні перебував виконавчий лист у справі № 802/2034/18-а, який 22.03.2019 виданий Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату стягувачу ОСОБА_1 недоплачених сум пенсії з 01.01.21018 без урахування обмежень максимального розміру пенсії в сумі 13730 грн. 01.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58753921. Водночас у відповідь на вказану постанову боржник надав лист, в якому зазначив, що виплата недоплачених стягувачу коштів в сумі 4213,50 грн буде проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Відповідач зазначає, що у разі невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Отже, на думку відповідача, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу необхідно встановити факт невиконання рішення суду без поважних причин. 23.07.2019 у виконавчому провадженні № 58753921 було винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, оскільки пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії стягувача, проте не провів з ним повного розрахунку та не виплатив пенсійну заборгованість в сумі 4213,50 грн. Поряд з цим, така постанова була скасована судом, який у судовому рішенні зазначив, що стягувач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої пенсії. Відтак відповідач вважає правомірною постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки, враховуючи судову практику, підстав для застосування штрафних санкцій до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області немає, тоді як державний виконавець немає жодних інших механізмів впливу на боржника, який не виконує рішення зобов`язального характеру, окрім як накладення штрафу.

Ухвалою суду від 15.10.2019 за клопотанням відповідача до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

17.10.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких зазначається, що на дату набрання чинності судовим рішення у справі № 802/2034/18-а діяла постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду". Відтак виплата нарахованих позивачу сум пенсії здійснюється в порядку, визначеному вказаною постановою. Так, на сьогодні відомості про судове рішення, ухвалене на користь ОСОБА_1 , включено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Отже, на думку третьої особи, для виконання судового рішення щодо позивача Головне управління вжило всіх залежних від нього заходів в межах чинного законодавства. При цьому третя особа зауважує, що Управління є неприбутковою організацією, не отримує коштів за надані послуги та фінансується з державного бюджету, а тому позбавлене можливості виконати судове рішення щодо позивача у інший спосіб, ніж це передбачено законом.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Крім того, позивач надав суду додаткові письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що відзив відповідача є необґрунтованим та не спростовує доводів та аргументів, що наведені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження є правомірною, оскільки державний виконавець не може примусити боржника виконати рішення суду про виплату пенсії стягувачу, тоді як суди визнають незаконним накладення на пенсійний орган штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Представник третьої особи в судовому засіданні виступив на стороні відповідача та підтримав зміст поданих до суду письмових пояснень.

Після оголошеної судом перерви в судовому засіданні, учасники справи на виклик суду не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про судове засідання.

Частиною першою статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України у разі неявки без поважних причин або без повідомлення причин неявки в судове засідання учасника справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене і враховуючи те, що сторони та третя особа надали пояснення по суті спору та наявні у них докази на підтримку своїх вимог та заперечень, суд вважає можливим розглянути адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши доводи учасників справи, суд встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 802/2034/18-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2018 без урахування обмежень максимального розміру пенсії 13730 грн.

22.03.2019 судом видано виконавчий лист № 802/2034/18-а.

29.03.2019 позивач подав відповідачу заяву про виконання вказаного судового рішення у примусовому порядку.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. від 01.04.2019 на підставі виконавчого листа № 802/2034/18-а від 22.03.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 58753921 та надано боржнику строк 10 робочих днів для надання відповіді та документального підтвердження виконання рішення суду.

Листом № 632/09-50/07 від 12.04.2019 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило відповідача про те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 802/2034/18-а виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішенням суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням проведено розрахунок розміру пенсії стягувача з 01.01.2018 в сумі 10801,46 грн без обмежень максимального розміру пенсії 13730. Також стягувачу донараховано кошти в сумі 4213,50 грн за період з 01.01.2018 по 30.06.2018. Водночас така сума заборгованості буде виплачена відповідно до Порядку № 649, яким затверджено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень за рахунок бюджетних коштів. Крім того, боржник зазначив, що на виконання пункту 3 Порядку № 649 прийнято Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1. Відповідно до Порядку № 20-1 формує відповідний реєстр Пенсійний фонд України. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначило, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" змінено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому пенсійним органом застосовано обмеження максимального розміру пенсії стягувача з 01.07.2018 на рівні 14350 грн. Відтак боржник вважає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 802/2034/18-а виконано в межах покладених судом зобов`язань.

19.04.2019 відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з вимогою № 3943/02.-25/9 про надання відповіді та документального підтвердженням щодо повного та фактичного виконання судового рішення.

Листом № 723/09-50/07 від 02.05.2019 пенсійний орган повідомив відповідача, що сума заборгованості за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 в розмірі 4213,50 грн буде виплачена стягувачу відповідно до Порядку № 649. Також боржник зазначив, що ним вжито усіх можливих заходів для виконання рішення суду.

11.07.2019 відповідач повторно надіслав вимогу № 6246/02.1-25/9, якою у строк до 25.07.2019 зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надати докази повного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 802/2034/18-а, зокрема щодо внесення цього рішення до Реєстру, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649.

23.07.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сігнаєвською О.М. винесено постанову № 58753921 про накладення штрафу на боржника, якою Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області оштрафовано на 5100 грн за невиконання рішення суду без поважних причин, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2513/19-а від 14.08.2019 вказану постанову скасовано.

29.08.2019 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 58753921 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, відповідач звернувся до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з повідомленням № 7478/02.1-25/9 від 29.08.2019 про вирішення питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за ухилення від виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 802/2034/18-а.

Позивач вважає незаконними рішення та дії органу державної виконавчої служби щодо закінчення виконавчого провадження, а також дії та бездіяльність його посадових осіб під час здійснення виконавчого провадження, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язквоим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Водночас умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону №1404 передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

В силу положень пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Особливості відповідальності боржника за невиконання рішення, що зобов`язує його вчинити певні дії визначено у статті 75 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Змістовний аналіз вищезазначених норм закону дає підстави для висновку, що звернення державного виконавця до компетентних органів із повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення, як кінцевий (найбільш суровий) захід відповідальності, застосовується лише у випадку попереднього накладення на боржника штрафу в основному та подвійному розмірі, встановлення нового строку для виконання судового рішення і попередження про кримінальну відповідальність за його безпідставне невиконання.

Тобто обов`язковими умовами для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених у пункті 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, є необхідність виконання вимог частини третьої статті 69 та статті 75 Закону № 1404-VIII, з констатацією факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Водночас недотримання відповідного алгоритму рішень та дій свідчить про відсутність правових підстав для закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження державний виконавець обґрунтовує неможливістю притягнення боржника до відповідальності у вигляді накладення на нього штрафу у зв`язку з наявністю поважних причин невиконання відповідного судового рішення та сформованої з цього приводу судової практики вирішення подібних спорів.

Проте суд зауважує, що повідомлення на адресу Вінницького відділу поліції ГУ НПУ у Вінницькій області від 29.08.2019 № 7478/02.-25/9 про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області кримінального правопорушення за своєю суттю є реагуванням саме на безпідставне (тобто без поважних причин) та злісне невиконання боржником судового рішення, коли застосування інших заходів, спрямованих на виконання судового рішення, не може призвести до його виконання.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.08.2019 у справі № 120/2513/19-а скасовано постанову державного виконавця № 58753921 від 23.07.2019 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі № 802/2034/18-а.

Водночас вказаним судовим рішенням констатовано, що невиконання пенсійним органом рішення суду в частині виплати грошових коштів ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 30.06.2018, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Такі підстави не виконання рішення суду суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1 , не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Таким чином, факт скасування судом постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу з мотивів поважності причин невиконання судового рішення сам по собі унеможливлює закінчення виконавчого провадження на підставі положень пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, оскільки:

по-перше, перериває обов`язковий алгоритм рішень та дій, які визначені статтями 63, 75 Закону № 1404-VIII та, як вже зазначалося, є необхідними для закінчення виконавчого провадження з цих підстав;

по-друге, унеможливлює закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, суть якого зводиться саме до невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Крім того, судом встановлено, що виконання судового рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 802/2034/18-а, яким Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.01.2018, на сьогодні має здійснюватись відповідно до Порядку № 649, яким безпосередньо визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.

При цьому черговість виконання рішень за цим Порядком визначається датою їх надходжень до боржника. Про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку боржником чи про відсутність таких, відповідне рішення приймає Комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що утворюється в Пенсійному фонді України (пункти 4, 6, 8 Порядку № 649).

Згідно з п. 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

На виконання пункту 3 Порядку № 649, постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року № 20-1 затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за № 1189/32641. Вказаний реєстр ведеться в електронному вигляді та його формує Пенсійний фонд України.

З повідомлень Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 22.04.2019, від 02.05.2019 та від 24.07.2019, які направлялися на адресу державного виконавця, за наслідками виконання його вимог, боржник повідомляв відповідача, що територіальний орган пенсійного фонду надав Пенсійному фонду України інформацію щодо судових рішень, винесених не на користь Фонду з січня по грудень 2018 року, для формування реєстру судових рішень. Водночас Пенсійний фонд України повідомив боржника про те, що наразі завершується робота щодо доповнення Реєстру рішеннями, прийнятими у 2018 році та розробка відповідного програмного забезпечення, строк впровадження якого згідно календарного плану 28 жовтня 2019 року.

Отже, враховуючи те, що питання про включання до Реєстру судового рішення, ухваленого на користь позивача, цілком і повністю не залежало від боржника, тоді як боржником повідомлялися орієнтовні дати впровадження відповідного програмного забезпечення щодо функціонування електронного Реєстру та його наповнення, суд вважає передчасними висновки відповідача щодо ухилення боржника від виконання судового рішення зобов`язального характеру без поважних причин.

Наведене додатково підтверджується тією обставиною, що на сьогодні відомості про судове рішення, ухвалене на користь ОСОБА_1 , включено до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (реєстраційний номер рішення в реєстрі: 43303).

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та винесена за відсутності визначених законом правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Також пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак позов в частині оскарження рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження належить задовольнити шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 29.08.2019 ВП № 58753921.

Водночас, на переконання суду, решта позовних вимог є безпідставними та не можуть бути задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Вирішуючи спір суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачами спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушених прав позивачів. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачами способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що вимоги позивача до вчинення відповідачем дій у майбутньому не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, яке полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не можливого порушення такого права в майбутньому.

Також суд враховує, що позивач фактично просить суд зобов`язати державного виконавця та начальника державної виконавчої служби діяти відповідно до вимог закону, що однак є прямим конституційним обов`язком усіх державних органів та кожного посадовця в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Крім того, під час розгляду справи не підтвердилися доводи позивача щодо неправомірної бездіяльності відповідача у виконавчому провадженні ВП № 58753921. Досліджені судом матеріали такого виконавчого провадження не дають достатніх підстав для висновку про те, що виконавець не вчиняв визначених законом дій з метою виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, або ж умисно ухилявся від їх вчинення. Водночас той факт, що вжиті виконавцем заходи не спричинили бажаного для стягувача результату, на думку суду, у цьому випадку не вказують на те, що судове рішення не виконане з причин незаконної бездіяльності відповідача.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши основні доводи сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Наталії Юріїівни від 29 серпня 2019 року ВП № 58753921 про закінчення виконавчого провадження.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Водночас за змістом ч. 1 ст. 295 КАС України якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

3) третя особа: Головне управління Пенсійного фронду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 18.10.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович