Справа № 1.380.2019.001377
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8395/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001377 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення 12:45 год. 08.07.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 12.07.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить: - визнати протиправними дії Галицького відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV з 28.02.2019, врахувати показник середньої зарплати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2016, 2017, 2018 роки; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 28.02.2019 пенсію за віком згідно із Законом України №1058-IV із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 3 календарні роки, що передують року звернення: 2016, 2017, 2018, виплативши суму недоплаченої пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30.01.2009 управлінням Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова позивачу призначено пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Після призначення пенсії державного службовця, позивач продовжувала працювати та сплачувати страхові внески до 28.01.2014.

28.02.2019 позивач звернулась до Галицького відділу обслуговування громадян у м. Львові (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон України №1058-ІV). Страхову пенсію Галицьким відділом обслуговування громадян в м. Львові (сервісним центром) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 11 місяців 4 дні до січня 2014 року та середньомісячного заробітку, визначеного за 159 місяців всі періоди страхового стажу з 01.07.2000 по 31.01.2014 за даними персоніфікованого обліку. Тобто, враховано страховий стаж і заробіток після призначення пенсії за Законом України «Про державну службу», а також вперше застосовані підстави і порядок призначення та обчислення пенсії у солідарній системі пенсійного страхування. Позивач вказала, що при визначенні заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії за віком, всупереч ст. 40 Закону України №1058-ІV, застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015, 2016 роки, який використовується для обчислення пенсій, що призначені до 2017 року, а не за 2016, 2017, 2018, які передують року звернення за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-ІV. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що пенсія у солідарній системі їй не призначалась, а 28.02.2019 звернулась за її призначенням вперше. На думку позивача, відповідач застосував окремі норми Закону України №1058-ІV: страховий стаж і період, за який обчислюється заробіток, обчислені, як передбачено Законом України №1058-ІV, а ч.2 ст.40 Закону України №1058-ІV щодо показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення не враховано. На думку позивача, відповідач неправильно застосував до спірних правовідносин норму права, що стосується переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки вона звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України №1058-ІV вперше. Крім цього, зазначила, що підстав для застосування показника середньої заробітної плати при призначенні пенсії за віком, як при переведенні на інший вид пенсії немає, оскільки показник середньої заробітної плати може застосовуватись лише при переведенні з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом України №1058-ІV, на інший вид пенсії за вказаним законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001377 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстнації не взято до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Тобто позивач первинно ще 30.01.2009 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що і є різновидом пенсії за віком, а тому не враховується показник середньої заробітної плати за 2016,2017,2018 роки, який відповідно до ч.2 ст.40 Закону України №1058-ІV враховується для призначення пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» (в частині розмежування джерел фінансування), і відповідно під час призначення пенсії за нормами Закону України №1058-ІV залишається незмінним та перевизначенню не підлягає, оскільки під час призначення пенсії державного службовця для розмежування джерел фінансування застосовувався показник середньої заробітної плати за 2008 рік, який в подальшому переглядався.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001377 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ч.3 ст.45 Закону України №1058-ІV регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, яка призначена відповідно до зазначеного Закону, на інший вид пенсії, який передбачений вказаним Законом. В такому випадку, пенсія призначається із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Проте, як встановив суд першої інстанції та не заперечувалося сторонами у справі, позивачу пенсія призначена відповідно до іншого закону, а саме Закону України «Про державну службу». З огляду на це, суд першої інстанції вважає, що вказані положення Закону України №1058-ІV щодо переведення з одного виду пенсії на інший не можуть застосовуватись при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-ІV.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при обчисленні позивачу розміру пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України №1058-ІV, повинна застосовуватись середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Враховуючи те, що позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області за призначенням пенсії у 2019 році, то при обчисленні їй розміру пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України №1058-ІV, повинна застосовуватись середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески саме за 2016, 2017, 2018 роки.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 30.01.2009 управлінням Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова позивачу призначено пенсію згідно із Законом України «Про державну службу».

28.02.2019 позивач звернулась до Галицького відділу обслуговування громадян у м. Львові (сервісного центру) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Галицьким відділом обслуговування громадян в м. Львові (сервісним центром) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області обчислено страхову пенсію з урахуванням страхового стажу 42 роки 11 місяців 4 дні до січня 2014 року та середньомісячного заробітку, визначеного за 159 місяців всі періоди страхового стажу з 01.07.2000 по 31.01.2014 за даними персоніфікованого обліку. При призначенні пенсії позивачу, застосовано показник середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015, 2016 роки, який використовується для обчислення пенсій.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Переведення з одного виду пенсії на інший виконується в порядку, передбаченому частиною третьої статті 45 вищезгаданого Закону. Як зазначено в цієї статті, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надавала згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а навпаки наполягає на застосуванні цього показника за останні три роки.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії, які передбачені статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), в той час як у спірних правовідносинах має місце перехід на інший вид пенсії за іншим Законом, тому положення частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині переведення з одного виду пенсії на інший до спірних правовідносин взагалі не підлягають застосуванню.

В даному випадку пенсія призначається із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права саме на призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню, із урахуванням ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на все вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суперечать наявним матеріалам справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.001377 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.10.2019 року