Справа № 1440/2178/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2178/18

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 28.12.2018р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

07.09.2018р. державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (надалі - ДП «МБТЗ») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 29.05.2018р. №7 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів фізичних осіб на 6670686,80грн., в тому числі за штрафними санкціями в розмірі 6251100,03грн., а також відповідно до підпункту 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені в сумі 366586,77грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач застосував до підприємства штрафні санкції поза межами встановленого ст.102 ПК України строку давності. Крім того, податковою було накладено штрафні санкції у підвищеному розмірі як за неодноразове порушення вимог ПК України, в той час як в діях підприємства відсутня ця ознака.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.12.2018р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управлінням ДФС у Миколаївській області на підставі направлень від 16.02.2018р. №560/14-29-03-43, №561/14-29-03-43, №562/14-29-03-43, 563/14-29-03-43, 564/14-29-03-43 виданих відповідно до наказів від 16.01.2018р. №87, 20.03.2018р. №599 та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, було проведено планову виїзну документальну перевірку ДП «МБТЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 30.09.2017р., сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013р. по 31.12.2017р.

За результатом проведення перевірки складено акт від 11.04.2018р. №834/14-29-14-02/07856371, яким встановлено порушення позивачем, зокрема пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України, а саме несвоєчасне перерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015р. по 07.07.2017р. в сумі 11031544,66грн. /а.с.21-28/

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018р. №7 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів фізичних осіб на 6670686,80грн., в тому за штрафними санкціями в розмірі 6251100,03грн., а також відповідно до підпункту 129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені в сумі 366586,77грн. /а.с.10/

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За правилами п.162.1.3 п.162.1 ст.162 ПК України платником ПДФО є податковий агент.

Пунктом 168.1 статті 168 ПК України врегульовано порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Так, зокрема, згідно із пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

За приписами пп. «а» п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Таким чином, на податкового агента покладаються обов`язки з нарахування, утримання та сплати ПДФО до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також з ведення податкового обліку, подачі податкової звітності контролюючим органам, за невиконання яких податкові агенти притягуються до відповідальності.

За правилами п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як передбачено п.51.1 ст.51 ПК України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку.

Відповідно до п.п.1.2, 2.1, 2.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. №111/26556, податковий розрахунок - документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у податковому розрахунку, нарахування податкового зобов`язання не проводиться. Податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається. Якщо останній день строку подання податкового розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. Граничні строки подання податкового розрахунку можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені Кодексом. Податковий розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент протягом звітного періоду.

Пунктом 54.2 статті 54 ПК України визначено, що грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідальність за порушення правил своєчасності сплати (перерахування) податків встановлена ст.126 ПК України, відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати - ст.127 ПК України.

Згідно пп. 126.1 ст. 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, встановлених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, п. 127.1 ст. 127 ПК України передбачено, що не нарахування і неутримання та/або несплати (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вченні повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК України.

Положення ст.127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст.126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10.11.2015р. у справі №813/6793/13-а; від 22.03.2016р. у справі № 813/6774/13-а.

Так, з 01.01.2015р. по 23.04.2017р позивачем не перераховано до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб з урахуванням сум, які знаходяться поза межами позовної давності 1095 складає 10158524,50грн.

Згідно розрахунку штрафної санкції та пені позивач 19.06.2015р., 07.07.2015р. погасив заборгованість за 2014 рік в сумі 375901,24грн. На цю сплату нарахована штрафна санкція в сумі 25% - 93975,31грн.

07.07.2015р. та 04.08.2015р. позивач погасив заборгованість за січень 2015р. в сумі 218995,01грн. На цю суму нарахована штрафна санкція в сумі 50%, як за повторне порушення ст.127 ПК України протягом 1095 днів.

З 04.08.2015р. по 23.04.2017р. погашається позивачем заборгованість з 06.03.2015р. по 23.04.2017р. в сумі 8063502,95грн., на яку вже нарахована штрафна санкція в сумі 75%.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивача з приводу протиправного застосування відповідачем підвищеного розміру штрафів згідно ст.127 ПК України (50%, 75%), оскільки ст.127 ПК України не містить застережень стосовно того, що повторність порушення сплати податку повинна бути встановлена при наступній перевірці. В статті чітко зазначено, що несплата (неперерахування) податків платником податків, вчинені повторно протягом 1095 днів тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, а втретє -75 % суми податку.

Також, безпідставними є посилання позивача на те, що у розрахунку штрафної санкції не зазначено за якій місяць 2014 року застосовано штрафну санкцію, оскільки заборгованість виникла в 2014 році позивач її оплатив 07.07.2015р. та відповідач на суму оплати в межах 1095 днів нарахував штрафну санкції.

Разом з тим, судом встановлено, що на суму заборгованості в розмірі 1500125,30грн., яка знаходиться поза межами позовної давності відповідачем штрафні санкції не нараховані.

Крім того, слід також зазначити, що на вимогу суду апеляційної інстанції позивачем на спростування висновків акту перевірки та доводів податкової про порушення позивачем вимог податкового законодавства не надано жодного доказу (бухгалтерських документів) з приводу відсутності фактів не нарахування, неутримання та/або несплати податку на доходи фізичних осіб.

Так, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 24.07.2019р. представник позивача на вимогу суду апеляційної інстанції з цього приводу пояснила, що на підприємстві відсутні бухгалтери, та неможливо за 2014-2017р.р. державному підприємству перевірити необхідні бухгалтерські документи та фактично документально підтвердити факти дійсного нарахування, утримання та/або будь-яку сплату податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що податковим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018р. №7.

Дана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі №820/6437/16.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.