Справа № 420/4018/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4018/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: не з`явився

відповідач: ОСОБА_1 Д.В. (представник за довіреністю).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 07 жовтня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № на суму зобов`язання 1186305,00 грн. та суму штрафних санкцій 296576,25 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № на суму зобов`язання 72297,15 грн. та суму штрафних санкцій 18074,29 грн.;

визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмку) від 26.06.2019 року № Ф- на суму 301886,64 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301886,67 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № на суму зобов`язання 872400,00 грн. та суму штрафних санкцій 218100,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № на суму штрафних санкцій 3910,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № на суму штрафних санкцій 510,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 26.06.2019 року № на суму штрафних санкцій 510,00 грн.;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем протягом 2016-2018 рр. вчинено правочини щодо відчуження нерухомого майна. При цьому з урахуванням приписів п.167.2 ст.167 ПК України, сплачено у повній мірі податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % та військовий збір у розмірі 1,5 %. Позивач вважає помилковими викладені в акті перевірки висновки, а оскаржувані рішення протиправними та такими, що порушують його майнові права, оскільки нормами ПК України прямо передбачено можливість продажу фізичною особою двох і більше об`єктів нерухомості протягом одного звітного періоду при сплаті податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5 %. Принцип презумпції правомірності рішення платника податків передбачає пріоритет рішення платника податків. Позивач діяла безпосередньо як фізична особа та відповідні правочини жодним чином не стосувались її підприємницької діяльності у сфері архітектури, в зв`язку з чим валовий дохід ФОП ОСОБА_2 не включає у себе дохід, отриманий від відчуження нерухомості, а відповідно не оподатковується ПДВ (фізична особа може бути платником ПДВ виключно у разі завезення товару на митну територію України). При цьому, позивачем вже сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % та військовий збір у розмірі 1,5 %. Крім того, наказом Головного управління ДФС в Одеській області № 3602 від 13.05.2019р. призначено проведення перевірки фізичної особи платника податків, проте проведено перевірку підприємницької діяльності позивача.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 26794/19 від 25.07.2019р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що ФОП ОСОБА_2 протягом періоду, який перевірявся, отримувала доходи від продажу об`єктів нерухомого майна (придбано земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що підлягають включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенню платником податків у річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). На думку відповідача, така діяльність позивача має кваліфікуватися як підприємницька та відповідні операції з продажу об`єктів нерухомості підлягають оподаткуванню за нормами ст. 177 ПК України, а не відповідно до норм ст. 172 ПК України. Враховуючи, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування, наявні підстави для оподаткування її доходів від продажу об`єктів нерухомого майна за нормами ст. 177 ПК України. У результаті допущених порушень позивач зобов`язана перейти на сплату інших податків і зборів на загальну систему оподаткування. Відповідач вважає, що позивачем у порушення приписів п.183.4 ст. 183 ПК України не надано до контролюючого органу заяви про реєстрацію платником ПДВ до 10.01.2017р., у зв`язку з чим відповідно до вимог п. 183.10 ст. 183 ПК України з 11.01.2017р. остання несе відповідальність за не нарахування та несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Ухвалою від 08.07.2019 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись за правилами загального позовного провадження; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв з процесуальних питань; призначено судове засідання по справі на 18.07.2019 р.

Ухвалою суду від 18.07.2019 р., яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 05.09.2019 р.

Ухвалою від 05.09.2019 р. підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.10.2019 р.

Ухвалою суду від 01.10.2019 р., яка занесена до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 07.10.2019р.

Представник позивача в судовому засіданні 01.10.2019р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом ГУ ДФС в Одеській області №3602 від 13.05.2019р. призначено проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_2 .

Головним управлінням ДФС в Одеській області відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі наказу Головного управління ДФС в Одеській області № 3602 від 13.05.2019р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р.

За наслідками перевірки складено акт №1025/15-32-13-05/ від 29.05.2019 р. (т.1, а.с. 13-20), відповідно до висновків якого встановлено, зокрема, порушення:

п.177.5 ст.177 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи як фізичної особи-підприємця за 2016-2018рр.;

п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.5, п.2) пп.291.4 ст.291 ПК України, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 1186305,00 грн.;

п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.5, п.2) пп.291.4 ст.291 ПК України, внаслідок чого донараховано військового збору фізичної особи-підприємця у сумі 72297,15 грн.;

п.2 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 301886,64 грн.;

п.181.1 ст.181, п.183.1, 183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.п.188.1 ст. 188, пп.194.1.1 п.194.1 ст. 194 ПК України, в наслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 872400 грн.;

пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 грудень 2018 року;

пп.44.1 ст. 44 ПК України, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних з із виконанням вимог законодавства.

За результатами перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.06.2019 р.:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування у розмірі 1482881,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 1186305 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 296576,25 грн. (а.с. 21);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 90371,44 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями 72297,15 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 18074,29 грн. (а.с. 22);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1090500,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 872400,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 218100,00 грн. (а.с. 25);

№ , яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 3910,00 грн. (а.с. 26);

№ , яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 510,00 грн. (а.с. 27);

№ , яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. (а.с. 28).

вимогу про сплату боргу (недоїмку) № Ф- від 26.06.2019 р. на суму 301886,64 грн. (а.с. 23);

рішення № від 26.06.2019 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301 886,67 грн. (а.с. 24).

Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога є протиправними та такими, що суперечать нормам податкового законодавства, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно акта перевірки, копію наказу № 3602 від 13.05.2019р. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки вручено та направлення і службові посвідчення пред`явлено особисто позивачу 14.05.2019р.

Згідно ч.1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

За приписами п. 167.2 ст. 167 ПК України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Ставка податку може становити 0 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом (п. 167.3 ст. 167 ПК України).

Відповідно до п.172.1 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Згідно п.172.2 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

В акті перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_2 за період, що перевірявся, податкові декларації про майновий стан та доходи як фізичною особою підприємцем за 2016-2018рр. в порушення п.177.5 ст. 177 ПК України не подавались.

Як вбачається з матеріалів справи, на думку відповідача, систематичний продаж житлових будинків та квартир більше трьох разів на рік свідчить, що така діяльність є підприємницькою, а дохід від продажу об`єктів нерухомості підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу та відображенню платником податків у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016р. 2900650,00 грн., за 2017р. 2084500,00 грн., за 2018р. 2277500,00 грн.

Згідно матеріалів справи, позивача зареєстровано фізичною-особою підприємцем, видами діяльності якої є: Код КВЕД 71.11 Діяльність у сфері архітектури (основний);

Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування (3 група) з 01.01.2012 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 129).

Згідно декларацій платника єдиного податку за період, що перевірявся, позивачем відображено такий валовий дохід: 2016 р. 997310,00 грн., 2017 р. 984000,0 грн., 2018 р. 988000,0 грн. (а.с. 31-33, 122-128).

Відповідач вважає, що позивачем неправомірно не включено дохід від продажу об`єктів нерухомості до загального річного оподатковуваного доходу та не відображено платником податків у податковій декларації про майновий стан і доходи, чим порушено вимоги ПК України, що зумовило прийняття оскаржуваних у даній справі рішень.

Зокрема, в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що ФОП ОСОБА_2 систематично (більше трьох разів) здійснює будівництво та продаж самостійних житлових та дачних будинків, що на думку відповідача, є безумовним свідченням того, що збудований об`єкт нерухомості передбачає отримання прибутку від подальшого продажу, що є неодмінною ознакою підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були придбані земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , на яких у подальшому було збудовано об`єкти нерухомості для подальшого продажу.

Зі змісту листа приватного нотаріуса Н.С. Муль вбачається, що у 2016 році позивачем здійснено правочини з відчуження на суму 1912340,0 грн., у 2017 році на суму 1100500,0 грн., у 2018 р. на суму 1289500,0 грн. (а.с. 84).

При цьому, позивачем при вчиненні вказаних правочинів сплачено:

за 2016 р. податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % (95617,00 грн.) та військовий збір у розмірі 1,5 % (17316,00 грн.);

за 2017 р. податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % (55025,00 грн.) та військовий збір у розмірі 1,5 % (16507,50 грн.);

за 2018 р. податок на доходи фізичних осіб у розмірі 5 % (64475,00 грн.) та військовий збір у розмірі 1,5 % (19342,50 грн.).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем та обставина, що податкові зобов`язання за договорами купівлі-продажу сплачувалися в порядку ст. 172 ПК України, якою визначено порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Згідно з п. 172.4 ст. 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Підпунктом «а» п. 172.5 ст. 172 ПК України передбачено, що сума податку визначається та самостійно сплачується особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни через банківські установи.

Саме в такому порядку здійснювалося визначення та сплата податкових зобов`язань за наслідками оподаткування господарських зобов`язань від продажу нерухомого майна позивачем.

Відповідач вважає застосування позивачем такого порядку визначення податкових зобов`язань неправомірним, посилаючись на те, що діяльність позивача з продажу нерухомості містить ознаки підприємницької діяльності, а тому має застосовуватися ставка податку, визначена ст. 177 ПК України, яка визначає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності.

Позивач акцентував увагу на тому, що при укладенні відповідних правочинів він діяв як фізична особа та зазначені правочини жодним чином не стосувались його підприємницької діяльності у сфері архітектури; ним вже сплачено податок на доходи фізичних осіб в сумі 5 % та військовий збір за усі вчинені правочини.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до наказу Головного управління ДФС в Одеській області № 3602 від 13.05.2019р. призначено документальну позапланову перевірку ОСОБА_2 як фізичної особи платника податків, проте перевірку здійснено стосовно неї як фізичної особи-підприємця та у ході проведення перевірки досліджено документи щодо її підприємницької діяльності. Між тим прийняті за наслідками такої перевірки рішення винесено щодо ОСОБА_2 як фізичної особи.

Зазначене не узгоджується з приписами чинного законодавства, в тому числі п.14.1.139 ч.1 ст. 14 ПК України, з урахуванням змісту якої платником ПДВ не може бути фізична особа.

Суд акцентує увагу на тому, що за приписами п. 167.2 ст. 167 ПК України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи за наслідками здійснених правочинів з відчуження у 2016 році на суму 1912340,0 грн., у 2017 році на суму 1100500,0 грн., у 2018 р. на суму 1289500,0 грн. позивачем сплачено податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 5 відсотків бази оподаткування.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Так, у Рішенні Європейського Суду по справі «ОСОБА_2 ШВЕЙЦАРІЇ» від 16 лютого 2000 року якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Жодна норма не може вважатися „законом", якщо вона не сформульована з точністю, достатньою для того, щоб надати змогу громадянинові регулювати свою поведінку: він має бути спроможним - якщо потрібно, після відповідної консультації - передбачити такою мірою, наскільки це є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть випливати з його дій. Ці наслідки не повинні бути передбачуваними з абсолютною певністю. У той час, як певність у праві є вельми бажаною, вона може спричиняти надмірну жорсткість, а право має йти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно до цього більшість законів з необхідністю укладаються в термінах, які більшою чи меншою мірою є нечіткими, а їхнє тлумачення і застосування є питаннями практики (Рішення Європейського суду «Фельдек проти Словаччини» від 12.07.2001 року).

Положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (рішення Європейського суду по справі Свято- Михайлівської парафії проти України від 14.06.2007року).

Відповідач, обґрунтовуючи власну правову позицію, стверджував про систематичність (більше трьох разів) здійснення позивачем будівництва та продажу самостійних житлових та дачних будинків, однак не навів положень чинного законодавства, які б регулювали питання систематичності такого продажу та встановлювали відповідні обмеження. ПК України визначення «систематичності» та відповідного регулювання не містить.

За змістом п.56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що має місце різне тлумачення однієї і тієї ж норми права, що вказує на недотримання, визначеного Європейським судом критерію, щодо чіткості та передбачуваності у застосуванні обумовленої норми права, що припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків. Як наслідок порушення названого критерію порушується основоположний принцип щодо недопущення перевищення державними органами меж свободи розсуду, що правомірності втручання у здійснення прав і свобод людини.

Відповідно до п. 4.1.4 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на одному з таких принципів як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рішення та податкової вимоги, а тому останні підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

За приписами ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ), про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.06.2019р., - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) від 26.06.2019 року № , № , № , № , № , № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про сплату боргу (недоїмку) від 26.06.2019 року № Ф- на суму 301 886, 64 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) від 26.06.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 301 886, 67 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.10.2019 р.

Суддя Г.П. Самойлюк

.