Справа № 240/6859/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6859/19

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

15 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (повний текст якої складено в м. Житомирі 15.07.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 в травні 2019 року звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 30.11.2017 року внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язанні з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.03.2019 року №28;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда 2 групи внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язанні з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2017 року та факту подання позивачем усіх документів відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Міністерство оборони України подати в місячний строк з моменту набрання рішення законної сили звіт про виконання рішення суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Виходячи з приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу з 15.11.1987 по 13.01.1989 в складі військової частини ПП 55996 (а.с.14).

Зі змісту Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії встановлено, що поранення (контузія) та захворювання, які позивач отримав під час проходження військової служби, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.16).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 206254 від 29.04.2015 позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 09.04.2015, причина: поранення та захворювання, так, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с.17).

Як встановлено з поданих матеріалів і не заперечується сторонами, у зв`язку із встановленням 3-ої групи інвалідності позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 182 700,00 грн., що не заперечується сторонами.

Під час повторного огляду 10.01.2018 довідкою МСЕК Серії 12ААБ №025317 ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з 30.11.2017 внаслідок поранення та захворювання, так, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.18).

У зв`язку із вказаним фактом позивач шляхом подання заяви до Житомирського обласного військового комісаріату звернувся до Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги.

Пунктом 47 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 01.03.2019 №28 ОСОБА_1 за результатами розгляду поданих документів відмовлено у наданні одноразової грошової допомоги на підставі абз.2 п.4 ст.16-3 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так як групу інвалідності змінено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Крім того, у вказаному протоколі звернено увагу на те, що у зв`язку із встановленням позивачу 3-ї групи інвалідності, йому вже було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 182 700,00 грн. (а.с.19).

Позивач, вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем спростовано доводи позивача про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, в розрізі обставин, що встановлені судом першої інстанції, зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно п.1 ч. 1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ), дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

В силу ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За змістом ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинною встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, згідно з Законом №1774-VIII від 06 грудня 2016 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину четверту статті 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців" було доповнено пунктом 2, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, законодавством встановлено обмеження у вигляді певного відрізку часу (два роки) між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності (її зміна), а також між первинним та вторинним встановленням ступеня втрати працездатності (його збільшення).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №975).

У відповідності до пп.2 п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року (далі Порядок № 975), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, серед іншого, є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011 -XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Підпунктом 1 п.7 Порядку №975 передбачено, що у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як встановлено судом першої інстанції, правовою підставою для винесення оскаржуваної відмови є застосування відповідачем до спірних правовідносин положень абзацу другого пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та положень пункту 8 Порядку №975, яким передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Так, позивачу за наслідками первинного огляду було встановлено 3 групу інвалідності з 09 квітня 2015 року та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700,00 грн., що свідчить про використання позивачем наданого йому права на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В подальшому, 30.11.2018 року ОСОБА_1 , за наслідками повторного огляду, було встановлено 2 групу інвалідності, внаслідок поранення, захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Вказане мало місце після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення позивачу 09 квітня 2015 року 3 групи інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, вищу групу інвалідності встановлено (змінено) у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності. При цьому, Закон №1774-VIII набрав чинності 01 січня 2017 року, а тому як і станом на час проходження повторного огляду МСЕК, так і станом на час відмови позивачу у призначенні грошової допомоги відповідачем, норма, на яку посилався відповідач, як на підставу прийняття свого рішення, набула чинності та діяла.

В даному випадку, доводи відповідача про наявність можливості виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, яка однак обмежена дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є обгрунтованими.

Тобто, на разі, вказана умова не дотримана, оскільки між встановленням позивачу 3 групи інвалідності та встановленням 2 групи інвалідності минуло більше 2-х років.

При цьому, судова колегія зауважує, що суд першої інстанції помилково залишив поза увагою той факт, що у відповідності до підпункту 1 пункту 7 Порядку № 975 розмір одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової служби станом на час отримання позивачем одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення 3 групи інвалідності визначався у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що сума виплачена позивачу в якості грошової допомоги внаслідок встановлення 3 групи інвалідності становила 182 700,00 грн. та відповідно була вирахувана з 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2015 року.

Тобто, враховуючи, що позивачу було виплачено грошову допомогу вирахувану з 150-кратного прожиткового мінімуму, а не з 70-кратного, як то передбачено приписами Порядку№975, можливість виплати позивачу доплати грошової допомоги внаслідок встановлення 2 групи інвалідності виключається, оскільки фактично отриманий ним розмір грошової допомоги значно перевищує той розмір допомоги, який він повинен був отримати відповідно до приписів Порядку №975.

При таких обставинах, суд апеляційної інстанції вважає, суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги внаслідок поранення (контузії) та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії ОСОБА_1 .

Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно надавши оцінку дійсним обставинам справи дійшов правомірних та обгрунтованих висновків, при цьому, відмітивши факт виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 182 700, 00 грн., в мотивувальній частині судового рішення будь-якої юридичної оцінки показникам, які були застосовані при визначенні даної суми не надав.

Таким чином, приймаючи до уваги обставини справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, однак вважає, що при застосуванні окремих норм законодавства суд припустився помилок у мотивах прийнятого рішення внаслідок неправильного тлумачення окремих норм закону.

Разом з тим, зазначені помилки не вплинули на правильність судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення в частині його мотивів.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії змінити виклавши її мотивувальну частину в редакції згідно з мотивами, наведеними у цій постанові.

В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року - залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.