Справа № 640/9644/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2019 року № 640/9644/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Деснянський" (04209, м. Київ, вул. Озерна, 3) до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Деснянський" (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі також - відповідач) про визнання протиправними і скасувати прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 р. №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2019 р. відкрито позовне провадження у справі.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем в порушення Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі». неправомірно донараховано позивачу суму грошового зобов`язання із земельного податку, оскільки контролюючий орган в односторонньому порядку змінив умови договору оренди земельної ділянки в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав того, що контролюючим органом правомірно нараховано позивачу грошове зобов`язання із земельного податку.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, що ДПІ в Оболонському районі м. Києва проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю КБЕІГ "Деснянський", за результатом перевірки складено акт від 19.01.2017 р. №48/26-54-12-03-13.

ДПІ в Оболонському районі м. Києва прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. №, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з земельного податку у сумі 1747543,02 грн та застосування штраф у сумі 436885,76 грн.

Позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. № до ГУ ДФС у м. Києві, за результатом розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 28.04.2017 р. №10916/10/26-15-02-16, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. №, яке не відповідає вимогам Порядку надіслання контролюючим органом ППР платником податків.

На виконання рішення ГУ ДФС у м. Києві, останнім прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата юридичних осіб в сумі 2184428,78 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням 1747543,02 грн та за штрафним (фінансовими) санкціями 436885,76 грн.

На адресу Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України) надіслано скаргу (заяву) №б/н від 02.06.2017 року на податкове повідомлення - рішення № від 23.05.2017 року.

Рішенням ДФС України № 15648/6/99-99-11-03-01-25 від 20.07.2017 року скаргу залишено без розгляду.

Позивачем оскаржено до Окружного адміністративного суду Рішенням ДФС України № 15648/6/99-99-11-03-01-25 від 20.07.2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 року по справі № 826/10166/17, яке набрало законної сили 17.04.2019 р., адміністративний позов Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України № 15648/6/99-99-11-03-01-25 від 20.07.2017 року про залишення скарги без розгляду та зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути скаргу Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» від 02.06.2017 року.

Позивачем надіслано на адресу ДФС України скаргу (заяву) від 07.02.2019 р. №б/н, за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 06.03.2019 р., яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 р. № - без змін.

Позивач вважає вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати відповідно до пункту 288.4 статті 288 ПК України встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.5 статті 288 ПК України визначено тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.

Інші елементи механізму справляння орендної плати за землю - податковий період, порядок обчислення орендної плати, строку сплати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України встановлюються статтями 285-287 цього кодексу.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавством України чітко визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, Податковий кодекс України регулює лише строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, податковий період, порядок обчислення орендної плати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з статті 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Так, статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Як вбачається з матеріалів справи, що між Кооперативом по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» та Київською міською радою було укладено договір оренди земельних ділянок від 16 листопада 2004 року зареєстрований в реєстрі за № 17-11464 строком на 25 років.

Відповідно до пп. 4.2, пп. 4.4 п. 4 договору оренди, річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі: 0,03 (нуль цілих і трьох сотих) відсотка від нормативної грошової оцінки частин земельних ділянок, що визначається пропорційно площі гаражів; 3 (трьох) відсотків від нормативно грошової оцінки частин земельних ділянок, що визначається пропорційно площі інших будівель і споруд, що використовується для автотехобслуговування. Зміна нормативно грошової оцінки земельних ділянок та її індексації проводиться внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та випадках передбачених законодавством України.

Суд звертає увагу, що зміна умов договору не передбачено умовами вищезазначеним договором.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З аналізу умов договору оренди та норм права, суд приходить до висновку, що контролюючий орган, який є не суб`єктом цивільно-правових відносин у даній справі, прийнявши податкове повідомлення-рішення фактично змінив умови договору в частині визначення збільшення розміру орендної плати, що в свою чергу є порушенням норм матеріального права та умов договору.

Також, зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичну зміну умов договору щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування контролюючим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 20.06.2018 року по справі №813/3819/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 р. № є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Деснянський" (04209, м. Київ, вул. Озерна, 3) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 р. №.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) за рахунок державних асигнувань на користь Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Деснянський" (04209, м. Київ, вул. Озерна, 3; ) судові витрати у розмірі 19210,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 копійок).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій