Справа № 440/3268/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3268/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 59 від 24 червня 2019 року про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства;
зобов`язати відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства з часу письмового звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, тобто з 25 квітня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що набула права на призначення дострокової пенсії за віком як мати інваліда з дитинства, однак відповідач, заперечуючи таке право гр. ОСОБА_1 , відмовив їй у призначенні пенсії. Незгода позивача з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стала підставою для звернення гр. ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку з невідповідністю останньої вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Полтавський обласний військовий комісаріат, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
07 жовтня 2019 року судом отримано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на позов, у якому відповідач вказував на відсутність правових підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком як мати інваліда з дитинства, оскільки її син ОСОБА_2 за станом здоров`я не мав показань для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку /а.с. 30-31/.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з липня 2000 року (у віці 10 років) визнаний у встановленому порядку дитиною-інвалідом. Вищевказані обставини учасниками справи не оспорюються /а.с. 12/.
25 квітня 2019 року позивачка звернулась до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (правонаступником якого з 30 серпня 2019 року є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області) із заявою про дострокове призначення їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства /а.с. 40-41/.
24 червня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило позивачу в призначенні їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, оскільки гр. ОСОБА_1 не надано органу Пенсійного фонду належних доказів наявності у її сина ОСОБА_2 статусу дитини-інваліда до досягнення ним шестирічного віку /а.с. 36-37/.
Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 травня 2014 року у справі № 21-133а14, а також висновок Великої Палати Верховного суду, викладений у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а (номер судового рішення в ЄДРСР 81877609), згідно з якими для призначення дострокової пенсії за віком матері інваліда з дитинства визначальним є факт встановлення інвалідності дитині у відповідному віці до досягнення 6 років та факт її виховання матір`ю до цього віку.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 44 Основного Закону).
Відповідно до статті 17 Закону № 1788-XII жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон № 1058-ІV.
Статтею 1 Закону № 1058-IVпередбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 5 років.
Відповідно до абзацу 4 пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.
Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності у неї не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.
Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.
Загальний підхід до змістовного наповнення поняття "особа з інвалідністю" на момент виникнення спірних відносин установлювався статтею 2 Закону № 875-ХІІ, а також статтею 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон № 2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону № 2961-ІV дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а наголосила на тому, що визначення терміну "інвалід з дитинства" не міститься ані в Законі № 875-ХІІ, ані в Законі № 2109-III. При цьому за змісту абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.
Зі змісту абзацу 4 пункту 3 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за наявності підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.
Отже, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини від моменту її народження і до встановлення інвалідності до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, що негативно відображається на отриманні заробітної плати та здобутті страхового стажу.
Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.
Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону № 2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Згідно з пунктом 2.18 Порядку № 22-1 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії, що така дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцяти років (висновок про час настання інвалідності).
Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення нею шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-IV.
Натомість, наявною в матеріалах справи копією витягу із протоколу ЛКК Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні Полтавської обласної ради № 26 від 18 червня 2019 року підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не мав медичних показань для визнання його дитиною з інвалідністю до шестирічного віку, оскільки у віці 6 років 3 місяці отримав травму лівого ока, яка в подальшому призвела до втрати лівого ока, до порушення функції після проведення усіх методів лікування /а.с. 53/.
За викладених обставин, відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В дослідженому судом випадку відповідачем доведено правомірність спірного рішення про відмову в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства з огляду на що, приймаючи рішення № 59 від 24 червня 2019 року відповідач діяв у межах чинного законодавства, в зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 243-245, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова