Справа № 640/4301/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4301/19 Суддя першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Файдюка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року, повний текст якого складено 01 липня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» (далі - Позивач, ТОВ «БКФ «Граніт») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.11.2018 року №2, №2 та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було визначено Позивачу суми грошових зобов`язань за порушеннями щодо податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість поза межами встановленого п. 102.1 ст. 102 ПК України строк. Крім того, суд підкреслив, що оскільки узгоджене грошове зобов`язання зі сплати військового збору сплачено Позивачем на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми зобов`язання та застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Позивачем було занижено податок на додану вартість та податок на прибуток приватних підприємств, що належним чином відображено в акті перевірки. Крім того, підкреслює, що помилкове перерахування військового збору з іншим кодом бюджетної класифікації свідчить про наявність у товариства податкової заборгованості.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.10.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив вимоги скарги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у вересні - жовтні 2018 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі ст. ст. 20, 77, 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 3 квартал 2018 року, наказу від 05.07.2018 року №10726 та направлень на перевірку проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «БКФ «Граніт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 30.06.2018 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем, зокрема:

- підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7, 15 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2019 за №860/4153, пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 261 086,00 грн., в тому числі за грудень 2015 року в сумі 243 080,00 грн., за грудень 2016 року в сумі 16 679,00 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 162.1 статті 162, статті 163 (підпункти 1.2, 1.3, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ), підпунктів 168.1.1, 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого не сплачено (не перераховано) утримані суми військового збору з пасивних видів доходів (дивідендів) за грудень 2015 року у сумі 306 565,50 грн. та січень 2016 року у сумі 270 151,10 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 26.10.2018 року №745/26-15-14-02-02/30023823 (т. 1 а.с. 34-75).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 22.11.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №2, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 231 559,00 грн., у тому числі за основним платежем - 227 057,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 4 502,00 грн. (т. 1 а.с. 22);

- форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 251 341,00 грн., у тому числі за основним платежем - 201 073,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 50 268,00 грн. (т. 1 а.с. 24);

- форми «Д» № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 788 433,53 грн., у тому числі за основним платежем - 576 716,60 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 211 716,93 грн. (т. 1 а.с. 23).

За наслідками адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 30.01.2019 року №4662/6/99-99-11-04-01-25 (т. 1 а.с. 97-102) скарга ТОВ «БКФ «Граніт» від 06.12.2018 року №18-1/01-60 (т. 1 а.с. 87-96) залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Вирішуючи питання про обґрунтованість оскаржуваних індивідуальних актів, суд першої інстанції встановив, що за даними бухгалтерського обліку (згідно із оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 63) станом на 30.06.2018 року та на момент перевірки у ТОВ «БКФ «Граніт» існувала кредиторська заборгованість перед наступними постачальниками: ТОВ «Будмонтажліфт» у сумі 100 000,00 грн., дата виникнення заборгованості 2013 рік; ТОВ «Енергоінвестмонтаж» у сумі 29 618,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік; ТОВ «Віконний дизайн» у сумі 100 000,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік; ТОВ «Альфа Трейдінг» у сумі 110 000,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; ПП «Стандарт» у сумі 326 590,00 грн., дата виникнення заборгованості 2009 рік; ТОВ НВП «Укртехно-Атом» у сумі 362 991,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік; ТОВ «Адона Груп» у сумі 4 759,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік; ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт» у сумі 6 742,00 грн., дата виникнення заборгованості 2011 рік; ТОВ «ВР-Інжиніринг» у сумі 10 950,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; ТОВ «Геотехноком» у сумі 44 442,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; ТОВ «ІБК «Євротехнології» у сумі 20 209,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; ТОВ «Вігас Україна» у сумі 5 519,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; ТОВ БКФ «Інвікта» у сумі 57 082,00 грн., дата виникнення заборгованості 2009 рік; ДП «Управління Баштових кранів» ТОВ «УБК Будмеханізація» у сумі 11 577,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; ДП «Балу» у сумі 15 916,00 грн., дата виникнення заборгованості 2010 рік; Європейський Київ Фундація у сумі 54 998,00 грн., дата виникнення заборгованості 2009 рік.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що кредиторська заборгованість ТОВ «БКФ «Граніт» перед ТОВ «Будмонтажліфт», ТОВ «Енергоінвестмонтаж», ТОВ «Віконний дизайн», ТОВ «Альфа Трейдінг», ПП «Стандарт», ТОВ НВП «Укртехно-Атом», ТОВ «Адона Груп», ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», ТОВ «ВР-Інжиніринг», ТОВ «Геотехноком», ТОВ «ІБК «Євротехнології», ТОВ «Вігас Україна», ТОВ БКФ «Інвікта», ДП «Управління Баштових кранів», ТОВ «УБК Будмеханізація», ДП «Балу», Європейський Київ Фундація виникла у період з 2007 по 2011 роки.

Окремо суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджується сплата ТОВ «БКФ «Граніт» суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 576 716,60 грн. на бюджетний рахунок, однак із допущенням помилки у призначенні платежу, а саме помилкове перерахування вказаної суми військового збору з кодом бюджетної класифікації 1101110 «військовий збір» на ІКП код бюджетної класифікації 11010100 «податок на доходи фізичних осіб». Водночас, у подальшому ТОВ «БКФ «Граніт» звернулося до ГУ ДФС у м. Києві із заявою від 12.11.2018 року №12112018/1 щодо зарахування коштів у сумі 576 716,60 грн. на бюджетний рахунок для сплати військового збору.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний ст. ст. 14, 57, 102, 127, 134, 162, 164, 168, 192, 198, Податкового кодексу України, ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 43, 45 Бюджетного кодексу України, ст. 22 Закону України «Про платіжні системи на переказ коштів в Україні», прийшов до висновку, що підстав для донарахування податкових зобов`язань з податку на прибуток у контролюючого органу не було, оскільки вони здійснені поза межами граничних строків, а сплата грошового зобов`язання на єдиний казначейський рахунок з помилковим визначенням коду бюджетної класифікації не може вважатися безумовною підставою для висновку про порушення податкової дисципліни.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. «а» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безнадійною є, зокрема, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. При цьому сума заборгованості, яка залишилася нестягненою після закінчення строку позовної давності, визнається безповоротною фінансовою допомогою (пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

За правилами п. «ґ» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, , як вірно зазначив суд першої інстанції з огляду на наявні у матеріалах справи копії додаткових угод від 29.12.2014 року №1 та від 26.12.2016 року №2 до договору №01/02-11 від 01.02.2011 року укладеного із ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», відповідно до яких строк повернення заборгованості у сумі 4900,00 грн. відкладено до 26.12.2016 року, а потім до 27.12.2019 року, строк позовної давності не минув станом на дату проведення перевірки.

Щодо решти суми заборгованості ТОВ «БКФ «Граніт» перед ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», а також перед іншими вищезазначеними контрагентами строк позовної давності сплинув, що не було спростовано Позивачем.

Отже, суд першої інстанції правильно зауважив, що сума заборгованості ТОВ «БКФ «Граніт» перед його контрагентами, за якою минув строк позовної давності є безповоротною фінансовою допомогою та є об`єктом оподаткування податком на прибуток. Разом з тим, в порушення наведених норм Позивачем не було включено вищезазначені суми безнадійної заборгованості до складу загального оподатковуваного доходу та, відповідно, не було нараховано і сплачено податок на прибуток.

Крім того, як вірно підкреслив Окружний адміністративний суд міста Києва, ТОВ «БКФ «Граніт» повинно було скоригувати суму податкового кредиту за вищезазначені кредити з підстав спливу строку позовної давності щодо стягнення сум заборгованості контрагентами.

Так, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підпунктом 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України встановлено, що якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Водночас, як вірно підкреслено контролюючим органом та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «БКФ «Граніт» не здійснювало відповідного коригування податкового кредиту після спливу позовної давності щодо стягнення заборгованості.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як було встановлено раніше, кредиторська заборгованість ТОВ «БКФ «Граніт» перед ТОВ «Будмонтажліфт», ТОВ «Енергоінвестмонтаж», ТОВ «Віконний дизайн», ТОВ «Альфа Трейдінг», ПП «Стандарт», ТОВ НВП «Укртехно-Атом», ТОВ «Адона Груп», ТОВ «Будсервісцентр-Комфорт», ТОВ «ВР-Інжиніринг», ТОВ «Геотехноком», ТОВ «ІБК "Євротехнології», ТОВ «Вігас Україна», ТОВ БКФ «Інвікта», ДП «Управління Баштових кранів", ТОВ "УБК Будмеханізація", ДП «Балу», Європейський Київ Фундація виникла у період з 2007 по 2011 роки.

Таким чином, строк позовної давності за такою заборгованістю сплив у період з 2010 року по 2014 рік. Граничний строк подання податкової звітності з податку на прибуток, у якій Позивач мав задекларувати об`єкт оподаткування з податку на прибуток за вказаною безнадійною заборгованістю, сплив у період з 10.02.2011 року по 02.03.2015 року, з податку на додану вартість - з 20.11.2010 року по 20.10.2014 року.

З урахуванням положень вже згаданого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України граничний термін для визначення відповідачем ТОВ «БКФ «Граніт» суми грошових зобов`язань за вказаними порушеннями з податку на прибуток сплив у період з 10.02.2013 року по 02.03.2018 року, з податку на додану вартість - з 20.02.2013 року по 20.10.2017 року.

Судовою колегією враховується, що перевірка ТОВ «БКФ «Граніт» була проведена у період з 28.09.2018 року по 11.10.2018 року, а грошові зобов`язання з податку на прибуток і податку на додану вартість збільшені ГУ ДФС у м. Києві податковими повідомленнями-рішеннями від 22.11.2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що контролюючий визначив суму грошових зобов`язань ТОВ «БКФ «Граніт» поза межами строку, встановленого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим оскаржувані індивідуальні акти №2 та №2 прийняті безпідставно, оскільки Позивач вважається вільним від грошового зобов`язання, визначеного даними рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі №826/1711/17, від 17.04.2018 року у справі №2а/0470/4507/12, від 30.10.2018 року у справі №820/4312/17.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на тому, що жодних доводів на спростування наведеної позиції Окружного адміністративного суду міста Києва Відповідачем в апеляційній скарзі наведено не було.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2018 року №, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, у ході перевірки Відповідач дійшов висновку про порушення ТОВ «БКФ «Граніт» вимог Податкового кодексу України, в частині несплати суми військового збору за грудень 2015 року у сумі 306 565,50 грн. та січень 2016 року у сумі 270 151,10 грн.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 171.2 статті 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Приписи п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За правилами п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Тобто, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого фізичною особою, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, обов`язок з нарахування та виплати якого належить податковому агенту.

Згідно п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Як було встановлено раніше та не заперечується контролюючим органом, матеріалами справи підтверджується сплата товариством суми грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 576 716,60 грн. на бюджетний рахунок, однак із допущенням помилки у призначенні платежу, а саме - помилкове перерахування вказаної суми військового збору з кодом бюджетної класифікації 1101110 «військовий збір» на ІКП код бюджетної класифікації 11010100 «податок на доходи фізичних осіб».

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що ГУ ДФС у м. Києві наголошувало на тому, що у зв`язку із допущенням ТОВ «БКФ «Граніт» вказаної помилки за платником податків обліковується заборгованість зі сплати військового збору у сумі 576 716,60 грн., а тому, оскільки сума військового збору у встановлені законодавством строки не сплачена, то наявні правові підстави для донарахування суми грошового зобов`язання та застосування штрафних санкцій.

Разом з тим, контролюючим органом було залишено поза увагою, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (п. 23-1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Згідно п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2018 року у справі №2а-2686/09/2670, від 14.08.2018 року у справі №821/1897/17, від 14.03.2019 року у справі №825/2388/18, від 18.04.2019 року у справі №804/6725/16, від 28.05.2019 року у справі №826/24675/15.

Аналіз змісту наявних у матеріалах справи банківських виписок (т. 1 а.с. 104-105) дає підстави для висновку, що сума військового збору у розмірі 576 716,60 грн. перерахована Позивачем до бюджету своєчасно, що не заперечується й Відповідачем, однак із помилкою у призначенні платежу, що призвела до зарахування військового збору на рахунок для сплати податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, ТОВ «БКФ «Граніт» звернулося до ГУ ДФС у м. Києві із заявою від 12.11.2018 року №12112018/1 щодо зарахування коштів у сумі 576 716,60 грн. на бюджетний рахунок для сплати військового збору (т. 1 а.с. 103).

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що зобов`язання зі сплати військового збору ТОВ «БКФ «Граніт» виконані вчасно та в установлені законодавством терміни для здійснення такої сплати. Помилка ж при зазначенні невідповідного рахунку не може слугувати підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій та за несплату військового збору, факт сплати якого підтверджується наявними у матеріалах справи документами.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Файдюк

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 16» жовтня 2019 року.