Справа № 820/3132/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2019 року

Київ

справа №820/3132/16

адміністративне провадження №К/9901/25098/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року (суддя Самойлова В.В.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року (судді: Мінаєва О.М. (головуючий), Макаренко Я.М., Шевцова Н.В.)

у справі № 820/3132/16

за позовом приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Українська вагова компанія»

до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року приватне підприємство «Науково-виробнича фірма «Українська вагова компанія» (далі - ПП «НВФ «Українська вагова компанія») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Київська ОДПІ м. Харкова, контролюючий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 грудня 2015 року № .

На обґрунтування позовних вимог ПП «НВФ «Українська вагова компанія» зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств прийнято контролюючим органом протиправно. На думку позивача, допущена помилка в коді отримувача платежу не може бути підставою для застосування штрафу, оскільки кошти надійшли на єдиний казначейський рахунок у межах граничного строку сплати грошового зобов`язання, та Державний бюджет не зазнав збитків.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 28 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року, позов задовольнив: скасував податкове повідомлення-рішення Київської ОДПІ м. Харкова від 11 грудня 2015 року № .

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що самостійно визначена сума грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств сплачена позивачем у строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а оскільки така сума зараховується на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду отримувача в платіжному дорученні не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у встановлений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування наслідків, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПП «НВФ «Українська вагова компанія».

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01 лютого 2017 року відкрив касаційне провадження за скаргою Київської ОДПІ м. Харкова.

Позивач не скористався своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

19 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що посадовими особами Київської ОДПІ м. Харкова проведено камеральну перевірку податкової звітності позивача з податку на прибуток за 2014 рік, за результатами якої 23 листопада 2015 року складено акт №1245/20-31-15-03-09/36457567.

У вказаному акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення вимог податкового законодавства, а саме порушення граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, передбаченого пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі висновку, викладеного в акті перевірки від 23 листопада 2015 року №1245/20-31-15-03-09/36457567, відповідач 11 грудня 2015 року прийняв податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосував штрафні (фінансові) санкції в розмірі 10 відсотків, що становить 20 955,60 грн, за порушення термінів сплати на 2 календарні дні самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 209 556,00 грн.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин Суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у межах граничного строку, визначеного Податковим кодексом України, такий платник притягується до відповідальності у вигляді застосування штрафних санкцій.

Разом із тим, нормами Бюджетного кодексу України, а саме частиною першою статті 43 та частиною п`ятою статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету у строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 109 Податкового Кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16 червня 2015 року у справі № 21-377а15, який має враховуватися при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2015 року позивач подав податкову декларацію з податку на прибуток за 2014 рік, в якій самостійно визначив суму грошового зобов`язання з податку у розмірі 209 706,00 грн, граничний строк сплати - 11 березня 2015 року.

10 березня 2015 року платіжним дорученням № 599,90793 ПП «НВФ «Українська вагова компанія» сплатило суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 209 706,00 грн на казначейський рахунок № 0004.

Судами попередніх інстанцій на підставі банківської виписки від 10 березня 2015 року встановлено, що податок на прибуток підприємств за 2014 рік у сумі 209 706,00 грн 10 березня 2015 року повністю перераховано до Державного бюджету України.

12 березня 2015 року платіжним дорученням № 166683216 на розрахунковий рахунок позивача з казначейського рахунку ГУ ДСКУ у Харківській області були повернуті кошти в розмірі 209 706,00 грн з позначкою: «Уточніть реквізити отримувача».

13 березня 2015 року ПП «НВФ «Українська вагова компанія» повторно перерахувало до Державного бюджету України податок на прибуток підприємств у сумі 209 706,00 грн за самостійно визначеним податковим зобов`язанням на той самий казначейський рахунок № 0004, що підтверджується платіжним дорученням від 13 березня 2015 року № 599,90803 та випискою банку від 13 березня 2015 року про рух коштів на рахунку позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що податок на прибуток підприємств у сумі 209 706,00 грн сплачено позивачем у строк, визначений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 11 грудня 2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності доводів судів попередніх інстанцій, якими мотивовані судові рішення, та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова