Справа № 120/2921/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 р. Справа № 120/2921/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним рішення відповідача за № 38 від 21.08.2019 про відмову позивачці в призначенні та виплаті пенсії із зниженням пенсійного віку згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачці з 15.08.2019 пенсію згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є громадянкою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому має право на пенсію із зменшенням пенсійного віку згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відтак позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до вимог вказаного Закону. Водночас, як зазначає позивачка, відповідачу було надано всі необхідні документи з метою підтвердження факту проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Проте оспорюваним рішенням пенсійний орган відмовив позивачці у призначенні (виплаті) такої пенсії. Позивачка вважає відмову неправомірною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 17.09.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

04.10.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач вказує на те, що при зверненні за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку позивачка надала документи, передбачені Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Однак такі документи не підтверджують факту проживання позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року, а тому позивачка немає права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд доходить висновку, що заявлений позов належить задовольнити.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 26.04.1986 зареєстрована та проживає в смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, яке відносилось до населеного пункту категорії № 4, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою № 03-17/292 від 02.07.2018.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.11.1992 позивачка є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, 15.08.2019 позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням за № 38 від 21.08.2019 відповідач відмовив позивачці у призначенні такої пенсії, посилаючись на те, що згідно з дипломом серії НОМЕР_2 в період з 01.09.1984 по 08.06.1986 позивачка навчалась у Вінницькому політехнічному університеті на денній формі навчання. Враховуючи те, що місто Вінниця не відноситься до зони посиленого радіоактивного контролю, період навчання позивачки на стаціонарі не може бути зарахований до часу постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. Відтак, на думку відповідача, факт постійного проживання позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року не підтверджується, а тому позивачка немає права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи відмову відповідача незаконною, а свої права та законні інтереси порушеними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон № 796-XII).

Статтею 49 цього Закон визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком передбачені статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Як видно з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії за віком позивачка додала довідку Кирнасівської селищної ради № 02-17/292 від 02.07.2018, в якій зазначено, що позивачка ОСОБА_1 з 26.04.1986 зареєстрована та проживає в смт. Кирнасівка Тульчинського району, яке з 26.04.1986 до 31.12.2014 відносилося до населеного пункту категорії № 4, тобто зони посиленого радіологічного контролю.

Водночас згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.11.1992 позивачка є громадянкою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, статтею 15 Закону № 796-ХІІ передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Відтак суд зауважує, що документ, який надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06 та від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15 та Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 333/2072/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 500/2778/17.

Таким чином, оскільки в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ позивачка належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), суд вважає, що вона має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Водночас суд критично оцінює посилання відповідача на факт проживання позивачки у місті Вінниці в період з 01.09.1984 по 08.06.1989 з мотивів її стаціонарного навчання у Вінницькому політехнічному інституті. По-перше, такі доводи відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, тоді як наявність диплому про здобуття освіти в місті Вінниці жодним чином не спростовує факту постійного проживання позивачки за місцем реєстрації в смт. Кирнасівка, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. По-друге, факт проживання позивачки в смт. Кирнасівка підтверджений як довідкою Кирнасівської селищної ради № 02-17/292 від 02.07.2018, тоді як в силу вимог ч. 4 ст. 15 Закону № 796-ХІІ видача таких довідок відноситься саме до компетенції органу місцевого самоврядування. По-третє, відповідний факт підтверджується також посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.11.1992, згідно з яким позивачка має статус громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Крім того, відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Вказані документи позивачкою були надані, що відповідачем не заперечується. Водночас диплом про навчання не відноситься до тих документів, які підтверджують чи спростовують період проживання особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю. До того ж надання інших окрім зазначених вище документів, які б підтверджували період проживання особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю, чинним законодавством не передбачено. Відтак, на думку суду, відповідач безпідставно обґрунтував своє рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком виключно з посиланням на відомості з диплому про освіту. При цьому інших належних доказів, які б підтверджували недостовірність наданої позивачкою довідки селищної ради, відповідач суду не надав.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що станом на 01 січня 1993 року позивачка проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку (за проживання в зоні понад 4 роки) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З огляду на наведене суд доходить висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачці вказаної пенсії є незаконною та порушує гарантоване державою право особи на пенсійне забезпечення. Тому рішення відповідача за № 38 від 21.08.2019 визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що оскаржуване рішення порушує право позивачки, гарантоване статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію згідно із ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" належить задовольнити. При цьому враховується, що із заявою про призначення пенсії позивачка звернулася до відповідача 15.08.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 38 від 21 серпня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 15 серпня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).
Судове рішення складено 16.10.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович