Справа № 826/16102/18
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №826/16102/18

адміністративне провадження №К/9901/18972/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої - Блажівської Н.Є. (суддя-доповідач),

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участі:

секретаря судового засідання - Хлуд Т.Ю.,

представника позивача - Павленко О.М.,

представника відповідача - Карпюк І.С.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (головуючий суддя Аліменко В.О., судді: Безименна Н.В., Кучма А.Ю.)

у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (надалі також - позивач або ДП «Регіональні електричні мережі») звернулось до суду із позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі також - відповідач або Офіс), в якому просило: - визнати дії відповідача щодо направлення інкасових доручень та примусового стягнення коштів з рахунків позивача протиправними; - зобов`язати Офіс утриматись від вчинення дій щодо стягнення податкового боргу з позивача шляхом направлення інкасових доручень без дотримання вимог чинного законодавства, а саме: Податкового кодексу України та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Обґрунтовуючи позовну заяву, ДП «Регіональні електричні мережі» вказувало, що стягнення Офісом коштів в рахунок погашення податкового боргу у банках шляхом направлення інкасових доручень до банківських установ, у яких відкриті рахунки позивача, поза межами провадження у справі про банкрутство та без повідомлення розпорядника майна суперечить Податковому кодексу України та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Також зазначало, що такі дії відповідача завдають негативного впливу на господарську діяльність ДП «Регіональні електричні мережі», оскільки обмежують його у реалізації права власності на своє майно (грошові кошти), а тому просило зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби утриматися від вчинення таких дій.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з направлення інкасових доручень (розпоряджень) від 3 вересня 2018 року №6043/28-10-17-41, №6044/28-10-17-41, №6045/28-10-17-41, №6047/28-10-17-41, №6048/28-10-17-41, №6049/28-10-17-41, №6050/28-10-17-41, №6081/28-10-17-41 та від 6 вересня 2018 року №6079/28-10-17-41, №6080/28-10-17-41 та примусового стягнення на підставі інкасових доручень (розпоряджень) від 3 вересня 2018 року №6043/28-10-17-41 та №6047/28-10-17-41, від 6 вересня 2018 року №6079/28-10-17-41 та №6080/28-10-17-41 коштів з рахунків Державного підприємства «Регіональні електричні мережі». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що хоча дія мораторію на задоволення вимог поточних кредиторів і не поширюється, у тому числі не зупиняє виконання боржником зобов`язань зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, проте стягнення грошових коштів за такими зобов`язаннями проводиться в силу вимог частини п`ятої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з рахунку боржника в установі банку виключно під контролем арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Тобто, суд дійшов висновку про те, що стягнення поточними кредиторами зобов`язань має бути узгоджено з арбітражним керуючим, зокрема його, щонайменше, має бути повідомлено про намір списання коштів з рахунку боржника.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції з позицією суду першої інстанції не погодився та, відмовляючи у задоволенні позову, вказав, що чинним законодавством не передбачено обов`язку контролюючого органу повідомляти арбітражного керуючого про намір списання коштів з рахунку боржника та здійснення арбітражним керуючим контролю за такими стягненнями.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Вказує, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі №911/4610/15 порушено провадження у справі про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі», а також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та процедуру розпорядження майном ДП «Регіональні електричні мережі» і призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Гусака Ю.М.

3 вересня 2018 року відповідачем прийнято рішення №3 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, яким відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу ДП «Регіональні електричні мережі» шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах.

На підставі вказаного рішення 12 вересня 2018 року за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 3 вересня 2018 року №6043/28-10-17-41 на суму 141 044 065, 32 грн. з поточного рахунка позивача НОМЕР_2 у Головному управлінні по м.Києву та Київській області AT «Ощадбанк» стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток 31 525, 49 грн., що підтверджується копією меморіального ордера №6043/28-10.

Також, 12 вересня 2018 року за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 3 вересня 2018 року №6047/28-10-17-41 на суму 38 628 464, 32 грн. з поточного рахунка позивача № НОМЕР_1 в AT «Банк Кредит Дніпро» стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість 132, 14 грн., що підтверджується копією банківської виписки за 12 вересня 2018 року.

19 вересня 2018 року за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 6 вересня 2018 року №6079/28-10-17-41 на суму 141 044 065, 32 грн. з поточного рахунка позивача НОМЕР_2 у Головному управлінні по м.Києву та Київській області AT «Ощадбанк» стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток 22,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордера №6079.

19 вересня 2018 року за інкасовим дорученням (розпорядженням) від 6 вересня 2018 року №6080/28-10-17-41 з окремого поточного рахунка позивача НОМЕР_2 у Головному управлінні по м.Києву та Київській області AT «Ощадбанк», стягнуто в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток 9 000, 61 грн., що підтверджується копією меморіального ордера №6080.

Крім того, з метою виконання рішення Офісу від 3 вересня 2018 року №3 щодо стягнення коштів з рахунків позивача відповідач направляв інкасові доручення (розпорядження) до банківських установ, в яких у позивача відкрито поточні рахунки, а саме: від 3 вересня 2018 року №6044/28-10-17-41 на суму 141 044 065, 32 грн. (податок на прибуток підприємств), №6045/28-10-17-41 на суму 141 044 065, 32 грн. (податок на прибуток підприємств), №6048/28-10-17-41 на суму 38 628 464, 32 грн. (податок на додану вартість), №6049/28-10-17-41 на суму 38 628 464, 32 грн. (податок на додану вартість), №6050/28-10-17-41 на суму 38 628 464, 32 грн. (податок на додану вартість), №6081/28-10-17-41 на суму 141 044 065, 32 грн. (податок на прибуток підприємств).

Позивач 14 вересня 2018 року листом №Д1-04/130 звернувся до арбітражного керуючого підприємства, в якому просив надати інформацію чи було його повідомлено про рішення контролюючого органу про направлення до банків, у яких відкриті поточні рахунки підприємства, інкасових доручень про списання сум податкового боргу.

Арбітражний керуючий листом від 24 вересня 2018 року №01/24-4610/15 повідомив позивача, що від органів ДФС жодних повідомлень про рішення щодо направлення до установ банків інкасових доручень про списання боргу з податкових зобов`язань не надходило.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

У касаційній скарзі ДП «Регіональні електричні мережі» зазначає, зокрема, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано статтю 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки вчинення дій, зокрема з коштами боржника, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, поза судовою процедурою банкрутства без участі арбітражного керуючого є порушенням вимог Закону.

У судовому засіданні представник позивача вимоги касаційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

3.2. Доводи відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу Офіс зазначає:

- дія мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не поширюється на податковий борг позивача, оскільки останній виник 19 лютого 2013 року в результаті несплати самостійно задекларованих грошових зобов`язань;

- жодним нормативно-правовим актом не зобов`язано контролюючий орган повідомляти арбітражного керуючого про намір списання коштів з рахунку боржника.

У судовому засіданні представник відповідача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань (абзац другий пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, нормами Податкового кодексу України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Водночас у разі наявності у платника податків податкового боргу, який перевищує 5 мільйонів гривень та виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і далі, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з моменту відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Законом; задоволення вимог засновника (учасника) боржника - юридичної особи про виділення частки в майні боржника у зв`язку з виходом із складу його учасників забороняється; рішення про реорганізацію або ліквідацію юридичної особи - боржника приймається в порядку, визначеному цим Законом.

Водночас відповідно до частини третьої статті 19 названого Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Абзацом першим частини п`ятої вказаної статті Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом (абзац другий частини п`ятої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Відповідно до абзацу третього частини п`ятої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).

Зміст вказаних правових норм вказує на те, що для правовідносин, які виникають під час судової процедури банкрутства, зокрема, для розпорядження майном боржника, яке здійснює арбітражний керуючий, пріоритетними є норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому неповідомлення арбітражного керуючого про списання коштів з рахунків суб`єкта господарювання є порушенням вимог вказаного Закону.

В той час, за правилами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Тобто положення Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у частині питань погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких не поширюються судові процедури, визначені вказаним Законом.

Отже, здійснення контролю за стягненням грошових коштів відповідно до вимог кредиторів за зобов`язанням, на які не поширюється дія мораторію, не застосовується до процедур стягнення коштів, які здійснюються контролюючими органами в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

За наведеного, Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про наявність у відповідача права на стягнення коштів з позивача в рахунок податкового боргу, оскільки Податковим кодексом України не зобов`язано контролюючий орган повідомляти арбітражного керуючого про намір списання коштів з рахунку боржника.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що решта доводів касаційної скарги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи та не можуть слугувати достатньою підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду апеляційної інстанції.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на таке.

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі №826/16102/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2019 року.