Справа № 816/4324/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2019 року

Київ

справа №816/4324/15

адміністративне провадження №К/9901/8698/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шевцової Н.В.,

секретар - Мовчан А.В.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Амєліна Є.В. ,

представника відповідача - Мазур І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

касаційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 (головуючий суддя - Іваненко С.А.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 (головуючий суддя - Калитка О.М., судді - Чалий І.С., Кононенко З.О.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Державної міграційної служби України

про визнання рішення нечинним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

01 жовтня 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Державної міграційної служби України про:

- визнання нечинним та скасування рішення Державної міграційної служби України про відмову в продовженні строку перебування в Україні, прийнятого 13 серпня 2015 року відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області продовжити строк перебування в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 терміном на один місяць;

- зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області оформити вкладний талон до паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 , виданого відділенням по району Печатники ВУФМС Росії по м. Москві в ПСАО 15 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 , до якого проставити штамп продовження строку перебування в Україні терміном на один місяць, після прийняття рішення про продовження строку перебування в Україні Державною міграційною службою України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність правових підстав для продовження строку його перебування в Україні. Рішення відповідача про відмову в продовженні строку перебування ОСОБА_1 в Україні від 13 серпня 2015 року №8.1/4471-15 вважає безпідставним з огляду на його необґрунтованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області про визнання рішення нечинним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України про відмову у продовженні строку перебування в Україні прийнятого 13 серпня 2015 року відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Державну міграційну службу України, Управління ДМС України в Полтавській області, Автозаводський РВ в м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області продовжити строк перебування в Україні громадянину РФ ОСОБА_1 терміном на один місяць.

Зобов`язано Управління ДМС України в Полтавській області оформити вкладний талон до паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 виданого відділенням по району Печатники ВУФМС Росії по м. Москві в ПСАО 15 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 , до якого проставити штамп продовження строку перебування в Україні терміном на один місяць, після прийняття рішення про продовження строку перебування в Україні Державною міграційною службою України.

Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1461 (одна тисяча чотириста шістдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.

Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту спірного рішення від 13 серпня 2015 року №8.1/4471-15 вбачається, що відповідач не навів обґрунтувань наявності обставин, передбачених підпунктом 6 пункту 10 Порядку, які стали підставою для прийняття рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України. Суд встановив, що позивач позбавлений можливості виїхати за межі України, оскільки строк дії його закордонного паспорту закінчився 25 грудня 2013 року, отримання нового закордонного паспорту унеможливлюється перебуванням ОСОБА_1 у розшуку правоохоронними органами Російської Федерації, а перетин українсько-російського кордону за паспортом гр. Російської Федерації суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2015 року № 23 "Про зупинення дії окремих положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації". Крім того, на підставі постанови Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2014 року позивача звільнено з-під варти, оскільки інкриміновані йому статті Кримінального кодексу Російської Федерації не мають прямих аналогів у Кримінальному кодексі України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав, які не дають змоги позивачу виїхати з України, що у свою чергу свідчить про наявність законних підстав для продовження строку перебування ОСОБА_1 на території України на підставі пункту 7 Порядку №150. З огляду на встановлений порядок оформлення продовження строку перебування на території України іноземців та осіб без громадянства, з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача судом визнано за необхідне зобов`язати ДМС України та Автозаводський РВ у м. Кременчуці управління ДМС України у Полтавській області продовжити строк перебування в Україні ОСОБА_1 та зобов`язати Управління ДМС України в Полтавській області оформити позивачу вкладний талон до паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 виданого відділенням по району Печатники ВУФМС Росії по м. Москві в ПСАО 15 жовтня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі №816/4324/15 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та визнав доводи апеляційної скарги такими, що висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

25 квітня 2016 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Державної міграційної служби України (далі - скаржник, ДМС України) на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, в якій відповідач просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що позивач перебував в міжнародному розшуку за скоєння злочину. Зазначає, що строк перебування в Україні може бути продовжено іноземцю або особі без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, проте законність перебування позивача на території України на час подання заяви про продовження строку перебування на території України не підтверджена наявними в матеріалах справи документами. Вказує на те, що 13.08.2015 ДМС України, при прийнятті рішення, було враховано, що позивач має інші ніж зазначені у заяві підстави та мету перебування в Україні, а саме ухилення від відповідальності за скоєння злочину. Також посилається на те, що на момент прийняття рішення 13.08.2015 позивачем не було надано постанову Апеляційного суду Київської області від 14.05.2014 у справі №359/3693/14-к та інші докази обґрунтованості підстав для продовження йому строку перебування в Україні. Щодо медичної довідки про стан здоров`я позивача скаржник зазначає, що позивач перебував в медичному закладі лише 30 та 31 липня 2015 року, що не підтверджує його неможливість виїхати з України. Зауважує, що судами не взято до уваги, що у позивача відсутні підстави, які б дозволяли йому залишити територію України. Також посилається на дискреційні повноваження ДМС щодо продовження строку перебування в Україні, тобто прийнявши рішення в частині зобов`язання оформити вкладний талон до паспорта позивача, до якого проставити штамп продовження строку перебування в Україні терміном на один місяць суперечить вимогам КАС України.

В наданих до Суду додаткових поясненнях скаржник зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2015 року №23 «Про зупинення дії окремих положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації» з березня 2015 року паспорт громадянина Російської Федерації виключено з переліку документів, які дають право громадянам вказаної держави перебувати на території України. Вважає, що відповідно до чинного законодавства оскільки паспорт громадянина Російської Федерації не надає право на в`їзд або виїзд, в ДМС відсутня правова підстава для оформлення вкладного талону до паспорта громадянина Російської Федерації.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 16.10.2019, не з`явились.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами установлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 2009 році прибув до України в приватних справах.

07 травня 2014 року позивач подав до Державної міграційної служби України заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі постанови Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2014 року позивача звільнено з-під варти, оскільки інкриміновані йому статті Кримінального кодексу Російської Федерації не мають прямих аналогів у Кримінальному кодексі України. Вищевказані обставини підтверджуються Довідкою МВС України серії НОМЕР_3 .

Рішенням Державної міграційної служби України від 03 листопада 2014 року №565-14 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

06 серпня 2015 року позивач звернувся до Автозаводського РВ в м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області із заявою про продовження строку перебування в Україні.

Матеріали звернення ОСОБА_1 від 06 серпня 2015 року Автозаводським РВ в м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області направлено для прийняття рішення до ДМС України.

За наслідками розгляду документів позивача рішенням ДМС України від 13 серпня 2015 року №8.1/4471-15 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні поданого ним клопотання та відмовлено у продовженні строку перебування в Україні відповідно до підпункту 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України від 22 вересня 2011 року №3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VІ).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №3773-VІ іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 (далі за текстом - Порядок №150).

Згідно з пунктом 7 Порядку №150, рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Пунктом 9 Порядку №150 визначено перелік документів, які подаються для продовження строку перебування на території України іноземцем та особою без громадянства і приймаючою стороною разом із заявою.

Відповідно до підпункту 6 пункту 10 Порядку №150 рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження.

Згідно з пунктом 11 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 квітня 2012 року №363 (далі - Порядок №363), про прийняте рішення у заяві про продовження строку перебування на території України робиться відмітка про продовження строку перебування із зазначенням терміну, на який вирішено продовжити строк перебування, або причин відмови. Відмова оформляється у вигляді повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України (додаток 5) у двох примірниках: перший вручається під підпис іноземцю чи особі без громадянства або приймаючій його стороні, другий додається до матеріалів звернення. При цьому іноземцеві чи особі без громадянства надається строк для виїзду з України.

Пунктом 12 Порядку №363 встановлено, що продовження строку перебування оформляється шляхом проставлення в паспортному документі штампа (додаток 6), у якому зазначається орган, який прийняв рішення, та термін, на який вирішено продовжити строк перебування. Штамп проставляється на першій вільній сторінці паспортного документа поряд з візою чи наявною відміткою про реєстрацію, завіряється підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця чи особи без громадянства та скріплюється печаткою.

У разі необхідності іноземцю чи особі без громадянства видається вкладний талон до паспортного документа.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2015 року №23 «Про зупинення дії окремих положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації» відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації (далі - Угода), вчиненої 16 січня 1997 р. у м. Москві, зупинено з 1 березня 2015 р. дію пунктів 1 і 5 переліку документів громадян Російської Федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, визначеного додатком 1 до Угоди, у частині можливості громадян Російської Федерації в`їжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України на підставі паспорта громадянина Російської Федерації або свідоцтва про народження (для дітей віком до 14 років) із зазначенням належності до громадянства Російської Федерації.

Так, відповідно до пункту 1 до переліку документів громадян Російської Федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, визначеного додатком 1 до цієї Угоди відноситься паспорт громадянина Російської Федерації.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених положень Закону №3773-VІ і Порядку №150 строк перебування на території України може бути продовжено (за наявності законних підстав) іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України. В разі, коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження ДМС приймається рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця або особи без громадянства на території України.

Тобто, визначальним критерієм при вирішенні органом ДМС питання про продовження іноземцю або особі без громадянства строку перебування на території України є законність їхнього перебування на території України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням ДМС України від 13 серпня 2015 року №8.1/4471-15 ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні поданого ним 06 серпня 2015 року клопотання про продовження строку перебування в Україні відповідно до підпункту 6 пункту 10 Порядку №150. Так, згідно з вказаним рішенням позивач тривалий час - з 20 листопада 2009 року незаконно перебував на території України, в порушення вимог законодавства з питань продовження строку перебування вчасно до органів ДМС не звернувся, за інформацією Управління МВС України в Полтавській області згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу позивач перебуває в міжнародному розшуку за скоєння злочину.

Колегія суддів вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо неможливості позивача виїхати за межі України з огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2015 року №23, а також щодо обставин звільнення позивача з-під варти відповідно до постанови Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2014 року з приводу відсутності аналогів інкримінованих йому статей Кримінального кодексу Російської Федерації у Кримінальному кодексі України, оскільки зазначені обставини не є такими, що підтверджують законність перебування ОСОБА_1 на території України з 20 листопада 2009 року по 06 серпня 2015 року.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб`єкта владних повноважень, суди попередніх інстанцій повинні були виходити з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення судами рішень у цій справі), та перевірити: чи прийнято дане рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на відомості, наведені ОСОБА_1 в поданій ним до органу ДМС 06 серпня 2015 року заяві, та встановлені відповідачами у справі обставини незаконного перебування позивача на території України з 20 листопада 2009 року по 06 серпня 2015 року, Суд вважає прийняте ДМС України рішення законним та обґрунтованим.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що рішення Державної міграційної служби України про відмову у продовженні строку перебування в Україні, прийняте 13 серпня 2015 року відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Зважаючи на те, що решта позовних вимог є похідними від позовної вимоги позивача про скасування рішення ДМС від 13 серпня 2015 року, Суд також не вбачає підстав для їх задоволення.

Згідно ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме положень Закону №3773-VІ і Порядку №150, у зв`язку з чим рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням у цій справі нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду , -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 скасувати.

Ухвалити у справі №816/4324/15 нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області про визнання рішення нечинним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

Н.В. Шевцова