Справа № 826/9073/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/9073/17

адміністративне провадження №К/9901/10330/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г., -

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року (прийнятого судом у складі судді Шрамко Ю.Т.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Губської Л.В., суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради (далі - Міськрада), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- скасувати рішення Міськради від 06 квітня 2017 року № 179/2401 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» (далі - Спірне рішення), яким було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,03 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно з планом-схемою (додаток до рішення) (К-26937);

- скасувати присвоєний код земельної ділянки № 75:045:031к по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані безпідставним прийняттям Міськрадою оспорюваного рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, оскільки названа особа не є співвласником житлового будинку та користувачем земельної ділянки за вищевказаною адресою, а своєї згоди на передачу у приватну власність ОСОБА_2 частини земельної ділянки за вищевказаною адресою позивач, яка є власником частини житлового будинку за цією адресою, ні ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , які є зареєстрованими користувачами цієї ділянки, не надавали.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 31 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 13 березня 2019 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суди виходили із того, що позивачем не конкретизовано, які саме права та нормативно правові акти порушено відповідачем, в той час, як сама лише незгодна з рішенням органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може бути підставою для його скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У скарзі посилається на те, що судові рішення прийняті з порушенням норм земельного законодавства та законодавства, що регулює відносини щодо права власності.

Зазначає, що згідно з базою даних міського земельного кадастру та внесених змін до технічного звіту по спірній земельній ділянці, вона, будучи власником частини житлового будинку, включена до переліку землекористувачів спірної земельної ділянки. Своєї згоди будь-кому на виготовлення технічної документації, погодження меж та/або інших дій, пов`язаних з вилученням частини земельної ділянки нікому не давала.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 18 квітня 2019 року відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Гриців М.І., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В., справу передано головуючому судді.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Стеценко С.Г., справу передано головуючому судді.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Суди встановили, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка розміром 1986,47 кв. м, якій присвоєно № 75:045:017.

Позивач ОСОБА_1 є власником:

- 337/800 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 грудня 2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 грудня 2016 року № 76533537;

- 189/16000 частин житлового будинку на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року, що підтверджується указаними судовими рішеннями;

- 37/200 - на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 листопада 2016 року № 72709128.

Паспортом громадянина України підтверджується реєстрація позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 чи є користувачем земельної ділянки за цією адресою, суду не надано.

Водночас суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 проживає чи зареєстрована за вищевказаною адресою, хоча вона про це зазначає у письмових поясненнях, наданих суду.

Рішенням Міськради від 06 квітня 2017 року № 179/2401 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,03 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) у власність та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з планом-схемою (додаток до рішення) (К-26937).

Не погоджуючись із таким рішенням позивач звернулась до суду з даним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 оскаржила до суду рішення Міськради про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, щодо якої, як вона зазначає, вже зареєстровано 15 червня 2006 року право землекористування за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (право користування спірною земельною ділянкою до якого перейшло від неї ( ОСОБА_1 ) відповідно до внесених змін до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування спірної земельної ділянки.

Отже, фактично ОСОБА_1 оспорює право набуття власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, землекористувачем якої, як зазначає у позовній заяві сама позивачка, є вона. Так, спір обумовлений порушенням або загрозою порушення, на думку позивачки, її приватного права чи інтересу (користування спірною земельною ділянкою).

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 826/240/16.

Крім того, скасування рішення Міськради про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою за позовною заявою ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами щодо права на земельну ділянку. Тож не виконується основне завдання судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, а також суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суди помилково розглянули дану справу в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Отож, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині вимоги про скасування судових рішень.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року скасувати і закрити провадження у справі.

Роз`яснити позивачці, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.Ю. Бучик

С.Г. Стеценко