Справа № 400/503/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/503/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нікгаз до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Нікгаз (далі ТОВ Нікгаз) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі ГУ ДФС у Миколаївській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ №316 від 15 лютого 2019 року «Про проведення фактичної перевірки».

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що оскаржуваний наказ містить лише загальні посилання на пп. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та не містить даних про отриману податковим органом інформацію, яка б свідчила про порушення підприємством вимог законодавства в частині, зокрема, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального.

Підставою для скасування спірного наказу є, на думку позивача, також визначення періоду, за який повинно здійснити фактичну перевірку, а саме перевірці підлягала діяльність товариства з моменту його реєстрації в податковому органі до моменту закінчення перевірки, що суперечить ст. 82 Податкового кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року, яке ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, позов ТОВ Нікгаз задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував наказ ГУ ДФС у Миколаївській області №316 від 15.12.2019 року «Про проведення фактичної перевірки».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що положення п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України містить чіткий перелік підстав для проведення фактичної перевірки, який складається із семи окремих підпунктів, а, отже, здійснення податковим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального не є окремою підставою для призначення фактичної перевірки.

Аналізуючи повноваження контролюючого органу за Податковим кодексом України, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ, який є предметом оскарження, містить у собі виклад цих повноважень, без інформації про мету та підстави проведення фактичної перевірки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, покликаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ГУ ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги контролюючий орган зазначив, що за змістом п. п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України здійснення податковим органом, визначених законом функцій у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є окремою підставою для проведення фактичної перевірки. Зауважив, що наказ «Про проведення фактичної перевірки» містить усі обов`язкові реквізити та підписи, а отже підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Нікгаз зазначило, що доводи викладені апелянтом, аналогічні його доводам наведеним у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку. Також зазначив, що суд обґрунтовано не врахував наведену контролюючим органом правову позицію Верховного суду, оскільки остання на даний час зазнала змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

Основним видом діяльності ТОВ Нікгаз є роздрібна торгівля пальним.

15 лютого 2019 р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області прийнято наказ №316 «Про проведення фактичної перевірки» з 15 лютого 2019 р. за місцем здійснення діяльності, тривалістю 10 діб. Визначено, що перевірку необхідно провести за період діяльності з 05.05.2016 р. по момент закінчення перевірки, , з метою здійснення контролю за дотриманням ТОВ Нікгаз законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування підакцизних товарів.

22 лютого 2019 р., посадові особи ГУ ДФС у Миколаївській області з метою проведення фактичної перевірки здійснили вихід за адресою платника податків, однак у допуску до перевірки їм було відмовлено, про що складено відповідний акт.

Причину недопуску посадових осіб до перевірки, позивач пояснює незаконністю наказу про проведення фактичної перевірки.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст.80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою-підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до п. 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи, в тому числі, виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст.19-1 ПК України);

- здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом;

- здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (пп. 19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України);

- проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (пп. 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

Аналіз наведених вище положень Податкового кодексу України свідчить, що п.80.2 ст. 80 містить чіткий перелік підстав для проведення фактичної перевірки, які складаються із семи окремих підпунктів.

Слід відзначити, що необхідною умовою для проведення фактичної перевірки, на підставі пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, є отримання податковим органом, в установленому законодавством порядку, інформації про порушення платником податків вимог законодавства, зокрема, у сфері обліку виробництва зберігання та транспортування пального.

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу пального, не є достатньою підставою для проведення фактичної перевірки.

Як випливає з матеріалів справи, контролюючий орган не надав до суду жодних доказів на підтвердження факту отримання інформації про порушення товариством вимог законодавства, пов`язаного з виробництвом зберіганням та транспортування пального, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про протиправність прийнятого рішення про проведення фактичної перевірки.

Колегія суддів не поділяє позицію апелянта, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є самостійною підставою для проведення фактичної перевірки, відповідно до п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

За аналізом наведеної норми Податкового кодексу України, логічним висновком має бути судження про те, що інші визначені наведеною статтею підстави для проведення фактичної перевірки, втрачають своє юридичне значення, у зв`язку з наданням контролюючому органу права без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Понад те, колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваний наказ не містить посилань на конкретні норми законодавства у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які надають податковому органу право реалізувати функції, визначені ст. 19-1 Податкового кодексу України.

Наведена правова позиція, побудована на оновлених висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постановах від 04 квітня 2019 р. у справі №815/756/16, та від 04 квітня 2019р. у справі №819/844/16.

Позаяк суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є підстави, відповідно до ст. 316 КАС України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нікгаз до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 18.10.2019 року.