Справа № 640/16414/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2019 у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Міністерства юстиції України (Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Міністерство оборони України звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України), в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.07.2019, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 59290128, про накладення штрафу на Міністерство оборони України;

- зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 59290128, у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2019 по справі № 826/8394/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України стосовно відмови ОСОБА_1 призначити одноразову грошову допомогу, зокрема пункт 22 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 березня 2018 року № 34, затвердженого Міністром оборони України Полтораком С.Т.; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 26.12.2013, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06.06.2019 відкрито виконавче провадження № 59290128 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 24.04.2019 по справі № 826/8394/18, про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 26.12.2013, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Надалі, 03.07.2019 Міністерство оборони України звернулось до відповідача із заявою № 15810-26-19 про виконання рішення, а саме, прийняття Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом від 13.05.2019 № 54, та просило закінчити виконавче провадження, у зв`язку з виконанням судового рішення.

У свою чергу, 13.07.2019 стягувач - ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про вжиття заходів примусового впливу.

Постановою від 31.07.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на Міністерство оборони України накладено штраф в сумі 5100 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Міністерство оборони України звернулось з позовом за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- судове рішення про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, позивачем не виконано, що відповідно до приписів Закону № 1404-VІІІ, є підставою для накладення штрафу;

- щодо доводів позивача, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.01.2019 по справі № 826/8394/18 в частині зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, є втручанням в дискреційні повноваження Міністерства оборони України, суд першої інстанції наголосив, що постановою суду апеляційної інстанції вказане рішення залишено без змін, з огляду на що, воно є обов`язковим для виконання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями ст. 63 Закону, згідно ч. 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 75 Закону, закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться, факту невиконання такого рішення без поважних причин та не у повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2019 по справі № 826/8394/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, зокрема, зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 26 грудня 2013 року, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Дане рішення набрало законної сили після його перегляду в суді апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду в справі № 826/8394/18 чітко зобов`язало Міноборони України прийняти рішення про призначення і виплату означеної грошової допомоги.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, Міноборони України, попри зобов`язальну частину судового рішення у справі № 826/8394/18, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, було прийнято рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом від 13.05.2019 № 54.

Колегія суддів вважає, що рішення суду, яке набрало законної сили та містить прямі приписи зобов`язального характеру про прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, суб`єктом владних повноважень виконано не було.

Посилання позивача, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2019 по справі №826/8394/18 в частині зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є втручанням в дискреційні повноваження Міністерства оборони України, є необгрунтованими та жодним чином не дають повноважень учаснику виконавчого провадження не погоджуватись з таким рішенням суду, оскільки, незгода з судовим рішенням, реалізується шляхом його оскарження до судів вищих інстанцій, а з моменту набрання законної сили даним рішенням, спір є вичерпаним, а рішення підлягає безумовному виконанню.

Крім того, у контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з приписами ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Основним призначенням стадії виконавчого провадження, є фактичне та повне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, без права встановлювати інші механізми та обсяги його виконання, трактуючи зобов`язальну частину судового рішення на свій лад, нівелюючи тім самим весь процес судового розгляду спору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що посилання Міноборони України на повне фактичне виконання рішення суду, шляхом прийняття рішення, яким відмовлено стягувачу у призначенні одноразової грошової допомоги, не може свідчити про, по-перше, виконання судового рішення належним чином та в повному обсязі, по-друге, відсутність підстав для визнання дій позивача такими, що свідчать про невиконання судового рішення без поважних причин.

Відтак, з огляду на статус Міноборони України, як суб`єкта владних повноважень по відношенні до стягувача, як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду м. Києва про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови. Викладене, у свою чергу, вказує на відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання винести постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення, оскільки, як вже неодноразово підкреслено вище, матеріали справи належних і допустимих доказів такого виконання не містять.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 16.10.2019.