Справа № 320/2169/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2169/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Файдюка В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 4 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2018 року №Ф-4194-17/321 в розмірі 5 665,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та одночасно є пенсіонером, тому, згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", він звільнений від сплати єдиного внеску. А відтак, вважає протиправною вимогу відповідача 04.12.2018 року №Ф-4194-17/321 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне в розмірі 5 665,70 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2018 року №Ф-4194-17/321 в розмірі 5 665,70 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, судом першої інстанції не було враховано, що згідно переданих сальдових залишків від Пенсійного фонду України станом на 31.12.2012 р. по позивачу обліковувалась заборгованість по єдиному внеску в сумі 1214,77 грн.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 13.01.2001 р. є фізичною особою-підприємцем. Починаючи з 01.01.2012 р., позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування (2 група ).

У той же час, позивачу призначена пенсія по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 група), про що свідчить довідка Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.09.2018 №1369/03.

У зв`язку з наявністю в інтегрованій картці платника податку єдиного внеску, відповідачем, 04.12.2018 р. було сформовано вимогу №Ф-4194-17/321 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5 665,70 грн.

Позивач, вважаючи спірну вимогу безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є суб`єктом, на якого розповсюджується дія приписів ч. 4 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак позивач звільнений від обов`язкової сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464- VI (далі - Закон N 2464-VI ).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону N 2464-VI фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 7 липня 2011 року N 3609-VI, статтю 4 Закону N 2464-VI доповнено частиною четвертою наступного змісту: «Особи, зазначені у пункті четвертому частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування» (набрав чинності 06.08.2011 р.).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин ч. 4 ст. 4 Закону N 2464-VI було передбачено звільнення фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію.

Одночасно, вказаною нормою закріплено, що сплата єдиного внеску такими особами можлива лише за умови їх волевиявлення, що виключає можливість виставлення вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у Білоцерківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області і отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 група), про що свідчить довідка Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.09.2018 №1369/03.

При цьому, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 01.01.2012 перейшов на спрощену систему оподаткування (2 групи).

Отже, позивач є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та при цьому є пенсіонером, а відтак на нього розповсюджується дія приписів ч. 4 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин, враховуючи вищенаведене та той факт, що позивач отримує пенсію по інвалідності та перебуває на спрощеній системі оподаткування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач звільнений від обов`язкової сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому, дії відповідача щодо нарахування позивачу вищезазначеної недоїмки в розмірі 5 665,70 грн. є протиправними, а оскаржувана вимога від 04.12.2018 року №Ф-4194-17/321 відповідно підлягає скасуванню.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.09.2018 р. у справі № 826/11623/16 та інші судові рішення, в яких на його думку викладені позиції, які свідчать про правомірність його дій, оскільки у наданій судовій практиці інші предмети спору, які не стосуються правомірності сплати особою, яка є пенсіонером та інвалідом, єдиного внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають перерозподілу чи поверненню.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

В.В.Файдюк