Справа № 640/4030/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4030/19 Суддя першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Файдюка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - Відповідач, ФДМ України) про:

- визнання протиправними дій ФДМ України з неналежного розгляду електронного звернення ОСОБА_1 - заяви №1 від 21.12.2018 року щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення про порушення законодавства та про недоліки в діяльності посадових осіб РВ ФДМ України по Рівненській області;

- зобов`язання ФДМ України провести належний розгляд електронного звернення ОСОБА_1 - заяви №1 від 21.12.2018 року щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення про порушення законодавства та про недоліки в діяльності посадових осіб РВ ФДМ України по Рівненській області, з забезпеченням дотримання прав заявника відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та конкретно зазначених у заяві №1 від 21.12.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у межах установлених Законом України «Про звернення громадян» строків ФДМ України було надано повну та вичерпну відповідь на звернення ОСОБА_1 , яке за своїм змістом стосувалося виключно питання недотримання РВ ФДМ по Рівненській області вимог законодавства про звернення громадян в частині забезпечення права особи на особисту участь при розгляді звернення останнього.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано порушення ФДМ України прав ОСОБА_1 при розгляді звернення останнього, оскільки не було запрошено Позивача на розгляд звернення, а також позбавлено його можливості подавати додаткові матеріали тощо. З посиланням на ряд правових позицій Верховного Суду зазначає, що у випадку зазначення у заяві громадянина прохання брати участь у розгляді його звернення орган державної влади повинен забезпечити реалізацію такого права. Наголошує, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, надаючи оцінку діям РВ ФДМ по Рівненській області при розгляді звернення ОСОБА_1 від 18.12.2018 року. Окремо вказує на те, що судові рішення у справі №640/21535/18 та у справі №640/4030/19, хоча й прийняті одним суддею, відрізняються своїм стилем, що, у свою чергу, викликає сумніви в об`єктивності та неупередженості суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ФДМ України просить залишити його без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що подане ОСОБА_1 звернення було розглянуто в установлений законодавством строк та із дотримання принципів повноти і всебічності. Підкреслює на правильності посилання суду першої інстанції на те, що доводи, які зазначені у заяві від 21.12.2018 року №1, відрізняються від доводів, викладених Позивачем у позовній заяві. Зазначає, що ОСОБА_1 не було обмежено у реалізації права на подання додаткових документів і матеріалів. Стверджує, що право приймати участь у розгляді звернення не є абсолютним та кореспондується з порядком розгляду кожного конкретного звернення. Підкреслює, що ФДМ України не вчиняв жодних владно-управлінський функцій по відношенню до ОСОБА_1 , надавши на звернення останнього повну та вичерпну відповідь у установлений законодавством строк.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 21.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ФДМ України із заявою №1 щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення про порушення законодавства та про недоліки в діяльності посадових осіб РВ ФДМ України по Рівненській області. В указаній заяві, з посиланням на те, що РВ ФДМ України листом від 18.12.2018 року №18-002-04865 було запрошено ОСОБА_1 на засідання з розгляду заяви останнього від 09.12.2018 року, чим підтверджено порушення прав Позивача, визначених ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», ОСОБА_1 просив:

- об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути та перевірити викладені в заяві факти та обставини;

- при розгляді цієї заяви забезпечити дотримання його прав, встановлених статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», а саме: після призначення виконавця (посадової особи, яка здійснить перевірку заяви) та внесення даних про це в реєстраційно-контрольну картку, повідомити про дату та час перевірки поданої заяви для забезпечення виконання його права особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву; повідомити щодо дати закінчення перевірки заяви та повідомити про час і дату для реалізації права знайомитися з матеріалами перевірки; визначити термін для реалізації права подавати додаткові матеріали або для реалізації права наполягати на здійсненні запитів для отримання додаткових матеріалів; право бути присутнім при розгляді заяви (бути присутнім на засіданні при розгляді заяви), а також на доповіді виконавця (особи, що перевіряла заяву) про результати перевірки, щодо проекту резолюції та щодо проекту прийнятих рішень та під час прийняття рішень з порушених у заяві питань та при підготовці письмової відповіді за результатом розгляду заяви, яку в обов`язковому порядку підписує керівник органу;

- негайно об`єктивно, всебічно і вчасно розглянути та перевірити викладені в заяві факти порушення чинного законодавства та факти недоліків в діяльності посадових осіб Регіонального відділення Фонду державного майна по Рівненській області;

- негайно вжити заходів щодо усунення порушень Конституції, законодавства та для поновлення порушених прав громадянина ОСОБА_1 щодо заяви від 09 грудня 2018 року;

- негайно ініціювати дисциплінарне провадження або службове розслідування відносно державних службовців Регіонального відділення Фонду державного майна України (стосовно ОСОБА_2 ), причетних до порушень законодавства, Конституції України, присяги державного службовця та прав громадян відповідно до фактів викладених у заяві;

- забезпечити виконання прав заявника, зазначених в статті 18 Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 11-13).

За наслідками розгляду, зокрема, заяви Позивача від 21.12.2018 року №1 Відповідач листом від 21.01.2019 року повідомив останнього, що, з огляду на викладене у звернення від 09.12.2018 року прохання ОСОБА_1 про особисту участь у розгляді згаданого звернення РВ ФДМ України по Рівненській області листом від 18.12.2018 року №18-002-04865 запропоновано йому особисто взяти участь або направити уповноваженого представника на засідання з розгляду такого звернення, яке відбулося 21.12.2018 року у приміщення регіонального відділення. Разом з тим, як підкреслено у листі, ні Позивача, ні його уповноважений представник у засідання участі не брали. Крім того, у відповіді на звернення ОСОБА_1 повідомлено про те, що засідання стосовно розгляду електронних звернень останнього не проводилися з огляду на надання співвиконавцями за результатами опрацювання звернень своїх пропозицій (а.с. 14-15).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 4, 5, 7, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон), суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки за своїм змістом лист ФДМ України від 21.01.2019 року №10-50-1243 у частині розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.12.2018 року №1 носив інформаційний характер, а відтак жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси Позивача.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Приписи ч. 1 ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Зі змісту ст. 18 Закону вбачається, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції про те, що за наслідками розгляду заяви Позивача від 21.12.2018 року №1 Відповідачем було направлено останньому інформаційних лист від 21.01.2019 року №10-50-1243 із зазначенням відомостей щодо запрошення останнього на розгляд його звернення до РВ ФДМ України по Рівненській області від 09.12.2018 року, а відтак відсутні підстави стверджувати про порушення прав ОСОБА_1 , судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше та обґрунтовано підкреслено Окружним адміністративним судом міста Києва, у заяві від 21.12.2018 року №1 ОСОБА_1 . було наголошено виключно на тому, що РВ ФДМ України по Рівненській області листом від 18.12.2018 року №18-002-04865 було запрошено на засідання з розгляду заяви останнього від 09.12.2018 року, чим підтверджується порушення начальником РВ ФДМ України по Рівненській області ОСОБА_2 права ОСОБА_1 . брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу. Жодних відомостей щодо порушення ФДМ України чинного законодавства при призначенні ОСОБА_3 на посаду першого заступника начальника РВ ФДМ України по Луганській області та щодо поліпшення діяльності ФДМ України з цього питання у заяві від 21.12.2018 року №1 не містилося.

При цьому, за наслідками розгляду, у тому числі, даної заяви, ФДМ України листом від 21.01.2019 року №10-50-1243 було надано у межах місячного строку, передбаченого ст. 20 Закону, відповідь про те, що саме на прохання ОСОБА_1 , викладеного у зверненні від 09.12.2018 року, РВ ФДМ України по Рівненській області було направлено листом від 18.12.2018 року №002-04865 запрошення Позивачу взяти участь у розгляді звернення. Крім того, Відповідачем у листі було повідомлено, що засідання щодо розгляду, зокрема, заяви від 21.12.2018 року №1 не проводилося.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що, з огляду на зміст викладеного у зверненні ОСОБА_1 питання, ФДМ України у межах встановленого Законом місячного строку було надано відповідь із наданням інформації щодо запрошення Позивача Регіональним відділенням ФДМ України по Рівненській області на розгляд його звернення. Тобто, у листі від 21.01.2019 року №10-50-1243 містилися повна та вичерпна відповідь щодо порушених у зверненні від 21.12.2018 року №1 питань.

При цьому, на переконання судової колегії, непроведення Відповідачем засідання з розгляду згаданого звернення Позивача унеможливлює стверджувати про порушення з боку ФДМ України прав ОСОБА_1 щодо забезпечення особистої участі останнього у такому засіданні з огляду на повноту та вичерпність наданої відповіді.

Судом апеляційної інстанції враховується, що, як вірно зазначає Апелянт, у постановах від 24.01.2019 року у справі № 826/8888/16 та 31.01.2019 року № 826/12287/16 Верховний Суд наголосив на тому, що право позивача особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу можуть бути реалізовані шляхом викладення таких аргументів у письмовому вигляді на ім`я особи, що перевіряла заяву чи скаргу, під час особистого прийому або проведення перевірки викладених у заяві чи скарзі обставин, не спростовують та не відміняють обов`язку відповідача запросити особу на засідання органу, який розглядає його скаргу.

Разом з тим, встановлені вище обставини надання повної та всебічної відповіді на заяву Позивача від 21.12.2018 року №1 навіть за умови, що ФДМ України не було дотримано вимоги Закону України «Про звернення громадян» в частині забезпечення права особи на особисту участь у розгляді його звернення, не можуть мати наслідком покладення на Відповідача обов`язку з повторного розгляду такого звернення особи, оскільки безпосередньо суть наданої органом державної влади відповіді від цього не зміниться.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі Позивачем не було наведено, яким саме чином Відповідачем було порушено права останнього в частині розгляду заяви від 21.12.2018 року №1, оскільки у розрізі питань, які піднімалися у ній, ФДМ України було повно та всебічно проінформовано ОСОБА_1 щодо дотримання РВ ФДМ України по Рівненській області вимог Закону України «Про звернення громадян» в частині забезпечення права останнього бути присутнім на засіданні з розгляду звернення. Поряд з цим, як вже було неодноразово підкреслено вище, жодних обґрунтувань, яким чином направлення РВ ФДМ України по Рівненській області листа від 18.12.2018 року №002-04865 про запрошення ОСОБА_1 взяти участь у розгляді його звернення порушило його права брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу, адресована ФДМ України заява від 21.12.2018 року №1 не містить.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та вірно визначено предмет спірних правовідносин, у зв`язку з чим посилання останнього на необґрунтованість позовних вимог є правомірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Посилання Апелянта на відмінність стилю написання одним і тим же суддею Окружного адміністративного суду міста Києва рішень у справі №640/21535/18 та у справі №640/4030/19 в якості підстав стверджувати про необ`єктивність та упередженість суду судовою колегією оцінюється критично, оскільки процесуальний закон містить лише загальні вимоги до змісту рішення суду (ст. 246 КАС України) та не регламентує стиль його оформлення.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Файдюк

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 16» жовтня 2019 року.