Справа № 826/16111/18
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 826/16111/18

адміністративне провадження № К/9901/6372/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду :

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва (у складі головуючого судді Кузьменка В. А.) від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Василенка Я. М., суддів Кузьменка В. В., Шурка О. І.) від 29 січня 2019 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про забезпечення його позову до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (далі - ПАТ «Сумихімпром») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - Фонд держмайна) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 08 червня 2018 року № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій ПАТ «Сумихімпром».

09 жовтня 2018 року ПАТ «Сумихімпром» подало до суду першої інстанції заяву про забезпечення його позову, у якій позивач просив:

- зупинити дію оскаржуваного наказу Фонду держмайна до ухвалення судового рішення в цій справі;

- заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії по виконанню наказу від 08 червня 2018 року № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій ПАТ «Сумихімпром».

На обґрунтування заяви про забезпечення позову, ПАТ «Сумихімпром» зазначило про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу, оскільки він суперечить п. 2 розд. V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 18 січня 2018 року № 2269-VIII «Про приватизацію державного і комунального майна» (далі - Закон № 2269-VIII) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалою від 11 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року, задовольнив частково заяву ПАТ «Сумихімпром» про забезпечення позову. Зупинив дію наказу Фонду держмайна від 08 червня 2018 року № 765 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій ПАТ «Сумихімпром». В іншій частині заяви відмовив.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у травні 2019 року Фонд держмайна подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року і прийняти нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Сумихімпром» про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Фонд держмайна зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, не дослідили всіх обставин справи та не зазначили мотивів, з яких вони дійшли висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, крім загальних посилань на Закон № 2269-VIII. За позицією скаржника, заява ПАТ «Сумихімпром» про забезпечення позову в порушення ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не містить належного і достатнього обґрунтування наявності підстав для зупинення оскаржуваного наказу та/або заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по виконанню такого наказу. Також відповідач зазначив, що судами не дотримано правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17, відповідно до якого позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19 вересня 2019 року прийняв цю справу до свого провадження та призначив її до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм (…) процесуального права.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга Фонду держмайна підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За змістом ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу зазначених вище процесуальних норм убачається що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. У зв`язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

При цьому, підстави для застосування заходів забезпечення адміністративного позову, визначені в ч. 2 ст. 150 КАС України, є вичерпними і не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що наведені наслідки матимуть місце після вирішення судом позовних вимог.

Також забезпечення позову допускається, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України).

Суд наголошує на тому, що передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України підстави для забезпечення позову є оціночними, оскільки містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС).

Таким чином, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами, зокрема співмірними між негативними наслідками від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, ПАТ «Сумихімпром» у своїй заяві не навело жодних обґрунтованих мотивів, які б давали підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Зокрема, за позицією позивача, його необхідність забезпечення позову зумовлюється невідповідністю спірного наказу вимогам чинного на той момент законодавства. Також, на думку товариства, при проведенні процедури приватизації ПАТ «Сумихімпром», Фонд держмайна повинен керуватися Законом України від 04 березня 1992 року № 2163-ХІІ (далі - Закон № 2163-ХІІ), а не Законом № 2269-VIII.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що наведені позивачем підстави для забезпечення позову є також його доводами позову щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Фонду держмайна.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст. 151 КАС України.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій, необхідність задоволення клопотання про забезпечення позову мотивовано тим, що в матеріалах справи містяться об`єктивні докази того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених (оспорюваних) прав/інтересів позивача.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свою заяву про забезпечення позову незгодою із обраною процедурою приватизації товариства, яка, на думку ПАТ «Сумихімпром» повинна відбуватися в порядку, передбаченому Законом № 2163-ХІІ.

Проте, наведені позивачем у заяві про забезпечення позову підстави, за позицією колегії суддів, не свідчать, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених (оспорюваних) прав/інтересів ПАТ «Сумихімпром», а тому така заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Крім того, в оскаржуваних судових рішеннях немає посилань на очевидну протиправність рішень відповідача (наказів, приписів), дію яких зупинено в порядку забезпечення позову, і відповідні обставини судами не встановлені.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ПАТ «Сумихімпром» про забезпечення його позову до Фонду держмайна про визнання протиправним та скасування спірного наказу, у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» про забезпечення його позову до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. М. Чиркін