Справа № 440/2048/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 р. Справа № 440/2048/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Чеснокова А.О.) від 23.08.2019 року (повний текст рішення складено 27.08.2019р.) по справі №440/2048/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у зв`язку з недотриманням податковим органом процедури та порядку проведення перевірки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що контролюючим органом порушено вимоги щодо проведення перевірки, оскільки копію відповідного наказу про її призначення було вручено позивачу засобами поштового зв`язку вже після її проведення. Вважає, що порушення процедури проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а відтак прийняті за її наслідками оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт №179/16-31-13-05-11/ від 02 травня 2019 року.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 163.1 статті 163 підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2015 рік), на суму 93076,69 грн. (не задекларована сума доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, 468428,47 грн.);

підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з військового збору за період, що перевірявся (за звітний 2015 рік), на суму 7026,43 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем 23 травня 2019 року винесені податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування", на 116345,86 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - на 93076,69 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 23269,17 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "військовий збір" на 8783,04 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 7026,43 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1756,61 грн.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість встановлених за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та, як наслідок, правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень. Також суд дійшов висновку про дотримання податковим органом процедури та порядку проведення перевірки, за наслідками якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацами 1, 4 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Статтею 78 ПК України встановлено порядок проведення документальних позапланових перевірок.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України встановлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пунктами 79.2, 79.3 статті 79 ПК України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України встановлено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 19.02.2019 року по справі №820/6323/17 та від 21.06.2019 року по справі №804/4147/13-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача від 18 березня 2019 року № 794 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 " наказано провести перевірку позивача з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року терміном 5 робочих днів з 16 квітня 2019.

Копію зазначеного наказу направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 19 березня 2019 року (трек-номер 733 /а.с. 47/.

Позивач зазначив, що поштове відправлення фактично було йому вручене вже після завершення перевірки 23 квітня 2019 року, а тому стверджує, що відповідачем порушено процедуру повідомлення позивача про призначення та початок проведення перевірки.

Як вказував представник відповідача, згідно відомостей сайту Укрпошти, станом на 03 квітня 2019 року поштове відправлення за трек-номером 733 не вручене під час доставки: інші причини /а.с. 16/.

Відхиляючи доводи позивача щодо порушення податковим органом порядку та процедури проведення перевірки, суд першої інстанції виходив з того, що копія наказу про призначення перевірки вважається врученим позивачу 03 квітня 2019 року, оскільки станом на дату початку перевірки на офіційному сайті ПАТ "Укрпошта" містилась датована 03 квітня 2019 року інформація щодо поштового відправлення за трек-номером 733: відправлення не вручене під час доставки: інші причини /а.с. 16/.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.п. 42.1-42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Положеннями пункту 42.4 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними, визначені Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 (далі - Правила).

Згідно положень п.п. 17, 21, 116, 117 Правил, внутрішні реєстровані поштові відправлення (крім прямих контейнерів), поштові перекази можуть прийматися для пересилання з рекомендованим повідомленням про їх вручення в письмовому вигляді, через смс-повідомлення або повідомлення, що підтримуються засобами Інтернету, на вибір користувача.

Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу через смс-повідомлення, повідомлення, що підтримується засобами Інтернету, або повідомлення у паперовому вигляді за встановленим оператором поштового зв`язку зразком.

У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, що копія наказу про призначення перевірки вважається врученим позивачу 03.04.2019 року, оскільки з дня надходження поштового відправлення до об`єкту поштового зв`язку місця призначення (20.03.2019 року), не минув визначений Правилами місячний строк його зберігання.

Крім того, як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, поштове відправлення на адресу податкового органу не поверталось, а відтак поштовою службою не зазначалось у повідомленні про вручення ані день, ані причин його невручення, що у відповідності до положень п. 42.4 ст. 42 ПК України є обов`язковою умовою для визнання документу таким, що вважається врученим платнику податків.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про порушення контролюючим органом процедури повідомлення позивача про призначення та початок проведення перевірки, оскільки копія наказу на проведення перевірки отримані платником 23.04.2019 року (термін проведення перевірки з 16.04.2019 по 22.04.2019), тобто фактично після її завершення, що позбавило позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів.

Водночас, лише дотримання умов та порядку проведення контролюючими органами перевірок, може бути підставою для визнання вказаних дій правомірними. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин, з огляду на порушення контролюючим органом процедури повідомлення позивача про проведення перевірки, що в свою чергу виключає правові наслідки такої, колегія суддів дійшла висновку про протиправність прийнятих за її наслідками податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів відхиляє доводи податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на обґрунтованість виявлених за наслідком проведеної перевірки порушень, які викладені в акті перевірки, оскільки вказаний акт є неналежним доказом виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.01.2018 року по справі №826/442/13-а.

На підставі викладеного, висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог є помилковими.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям в нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги на підставі положень ст. 139 КАС України підлягають розподілу, шляхом стягнення сплачених сум за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2019 року по справі №440/2048/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 23.05.2019 року № та № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1251 (одна тисяча двісті п`ятдесят одна) грн. 29 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1876 (одна тисяча вісімсот сімдесят шість) грн. 94 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Гуцал М.І. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 18.10.2019 року.