Справа № 240/9214/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
16 жовтня 2019 року м. Житомир справа №240/9214/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення згідно чинного законодавства;
- задовольнити клопотання про забезпечення позову.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідач незаконно відмовив у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Копію ухвали позивач та відповідач отримали 19.07.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Ухвалою суду від 16.07.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що його право від неодноразових порушень зі сторони відповідача може бути захищено лише шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії.
Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що позивач додав до позову висновок державної експертизи, у пункті другому вказано вид землевпорядної документації "Технічна документація по визначенню нормативно грошової оцінки", тобто доказів про проходження державної експертизи саме проекту немає.
Ухвалою від 16.09.2019 суд перейшов із розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 07.10.2019 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті. Подальший розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.
Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 05.12.2014 №6-2586/14-14-СГ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Житомирського району, за межами населених пунктів Коднянської сільської ради. Орієнтований розмір земельної ділянки 14,1000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства. У пункті 2 вказаного наказу визначено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.19).
Позивачем 24.09.2015 за №1006-15 було отримано висновок державної експертизи землевпорядної документації - проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 14,1000 га для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Після усунення зауважень та врахування пропозицій було отримано штамп "Держгеокадастр. Зауваження враховано".
Листом ДП "Центр державного земельного кадастру" (Житомирська регіональна філія) від 14.03.2018 №68 позивача повідомлено, що висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов`язковими для прийняття до розгляду і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об`єктів державної експертизи. Це виключає підстави для внесення змін у проект землеустрою.
Таким чином, проект землеустрою з відведення земельної ділянки площею 14,1000 га для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області пройшов державну експертизу і отримав позитивний висновок.
Крім того, ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" було здійснено державну експертизу, про що складено висновок державної експертизи землевпорядної документації від 30.12.2015 №315/дгк (а.с. 20), відповідно до якого технічна документація по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 14,100 га, яка надається в оренду, відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується.
Листом від 26.06.2017 №Д-8467/0-7152/6-17 відповідач повідомив позивача, що його заяву відносно затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду терміном на 7 років земельної ділянки площею 14,1000 га для ведення фермерського господарства на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області розглянуто та виявлено наступні недоліки, допущені при розробці даної документації: акт прийомки-передачі межових знаків, переданих на зберігання, не відповідає Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376, а саме: відсутній кадастровий номер земельної ділянки у акті прийомки-передачі межових знаків ,переданих на зберігання, та у кроках межових знаків (а.с. 21).
- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає додатку 2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376, а саме: в даному акті відсутній кадастровий номер земельної ділянки; у списку межових знаків, переданих на зберігання, відсутній підпис особи, яка прийняла межові знаки та абрис місцезнаходження межового знака; у кроках межових знаків відсутній кадастровий номер земельної ділянки;
- в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутній підпис представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, чим порушені вимоги п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376, та ст. 198 Земельного кодексу України (а.с.22).
За результатами наступного розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач листом від 04.04.2018 №Д-2439/0-1907/0/22-18 повідомив позивача про відмову у затвердженні проекту землеустрою внаслідок виявлених недоліків, допущених при розробці документації, а саме: акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376, а саме: відсутнє погодження суміжними власниками (землекористувачами), землі державної власності, статті 198 Земельного кодексу України. Список межових знаків, переданих на зберігання, та кроки межових знаків привести у відповідність до п.3.2 вищезазначеної Інструкції (а.с.23).
З урахуванням недоліків, вказаних у листі від 04.04.2018 №Д-2439/0-1907/0/22-18, позивач повторно звернувся із заявою про затвердження проекту землеустрою, однак відповідач листом від 07.05.2018 №Д-3449/0-2390/0/22-18 повідомив позивача про відмову у затвердженні проекту землеустрою, внаслідок виявлених недоліків, допущених при розробці документації, а саме: список межових знаків, переданих на зберігання, не відповідає додатку №2 "Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376 - відсутній підпис особи, яка прийняла межові знаки на зберігання (а.с. 24).
Позивач тричі звертався до суду з вимогою до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за наслідками яких бездіяльність відповідача визнавалась незаконною, а також він зобов`язувався повторно розглянути це питання.
За наслідками останнього звернення позивача до суду рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 було частково задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у затвердженні проекту землеустрою з відведення земельної ділянки в оренду площею 14,1 га для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , яка розташована на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2018 за вх.№Д-4271/0/21-18 про затвердження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки в оренду площею 14,1 га для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Коднянської сільської ради Житомирського району Житомирської області, з урахуванням норм Земельного кодексу України та висновків суду.
Листом відповідача від 12.04.2019 №Д-1930/0-1211/0/22-19 до позивача звернено вимогу підтвердити повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розпорядження земельною ділянкою, яка передбачається для передачі в оренду.
На виконання рішення суду Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки та видало наказ від 16.05.2019 №152 про відмову у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з недотриманням вимог п. 6 ст. 123 ЗК України.
Ця відмова оскаржується у даній справі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Положеннями ч. 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
У відповідності до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.
Частиною четвертою статті 123 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Відповідно до ч. 10 ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.
Згідно з ч. 13 ст. 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.
Як було встановлено судом, 12.04.2019 відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою, правовою підставою такого рішення Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області зазначило обов`язок позивача підтвердити наявність у відповідача повноважень щодо розпоряджень земельною ділянкою, яка передбачається для передачі в оренду.
Наведене формулювання відмови суд вважає абсурдним та таким, що свідчить про відкриту демонстрацію небажання приймати відповідачем рішення у відповідності до вимог ст. 123 ЗК України, що порушує основоположні принципи діяльності суб`єкта владних повноважень, закріплені у ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одночасно, приписи цієї правової норми однозначно вказують на суб`єкта, який апріорі має бути обізнаний зі своїми повноваженнями, будучи носієм державної влади, без проведення додаткових консультацій з іншими учасниками відповідних правовідносин.
Відповідач ці вимоги Основного Закону проігнорував, допустивши порушення ч. 13 ст. 123 ЗК України щодо імперативних обставин, за яких можливе прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою.
При цьому, хронологія обставин даної справи не дозволяє суду зробити висновок про наявність лише певної необачності у діях відповідача, а навпаки, для суду очевидними є намагання відповідача ухилитись від прийняття позитивного рішення з огляду на той факт, що відповідачем при первинному зверненні позивача до нього не був сформульований у повному обсязі перелік зауважень, а кожного наступного разу висувались нові вимоги. Відсутність такої послідовності у діях відповідача зводить нанівець правомірні очікування суб`єкта звернення та не дозволяє належним чином узгоджувати свою поведінку з вимогами Закону, який принаймні не передбачає п`ятирічного строку для вирішення питання отримання у користування земельної ділянки, а тому ситуація, яка склалась у даній справі, не є прийнятною для правової держави, якою визнається Україна.
Як було зазначено, приписи ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України імперативно встановлюють перелік обставин, за яких можливе прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що логічно передбачає необхідність прийняття позитивного рішення за відсутності таких обставин.
Оскільки у даній справі відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було зазначено обставин, які виключають прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою, суд не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні позову щодо зобов`язання відповідача вчинити ці дії.
При цьому, усі аргументи, наведені у відзиві на позов, стосовно зупинення 02.08.2017 дії кваліфікованого сертифіката інженера-землевпорядника, який складав документацію із землеустрою, що тягне за собою недійсність такої документації; відсутності зв`язку позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації з проектом землеустрою та спливу строку дії такого висновку; відсутності такого проекту, визнаються судом безпідставними, оскільки зі змісту оскаржуваного наказу взагалі не вбачається, що вони були зазначені серед підстав ухвалення відмови.
При цьому, судом визнаються слушними доводи позивача, що на момент звернення з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ним були виконані усі вимоги Земельного кодексу України, що передбачало ухвалення лише позитивного рішення за його зверненням. Сам проект землеустрою пройшов державну експертизу та отримав позитивний висновок.
Судовими рішеннями з цього приводу було підтверджено незаконність відмов відповідача у позитивному вирішенні порушеного питання.
Відтак, посилання позивача на сплив строку дії позитивного висновку державної експертизи проекту, до якого призвели неправомірні дії відповідача, є сферою його відповідальності, яка не може бути перекладена на позивача. Сам проект знаходиться у відповідача, що було беззаперечно встановлено у судовому засіданні.
Визначаючись зі способом захисту порушеного права, суд визнає слушними доводи позивача, що його право може бути захищено лише шляхом зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії у межах вимог закону.
З цього приводу суд зазначає, що у відповідності до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Згідно з Рекомендацією №К (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що розглядається, повноваження щодо затвердження проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови, регламентовано ЗК України.
Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен ухвалити позитивне рішення. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - прийняття рішення про надання земельної ділянки у користування. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд не може визнати наведені відповідачем доводи такими, що перешкоджають йому ухвалити рішення, передбачене Земельним кодексом України, оскільки документація із землеустрою була складена інженером-землевпорядником під час дії його кваліфікованого сертифіката, сплив строку чинності землевпорядної документації, зважаючи на судові процеси з приводу спірного питання, які закінчувались констатацією протиправної поведінки та бездіяльності відповідача, є сферою саме його відповідальності, тягар якої не може бути перекладений на позивача. Фізична ж відсутність самого проекту у відповідача не знайшла свого підтвердження.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення згідно чинного законодавства, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим у суду немає підстав вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду зобов`язального характеру, а тому не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про його виконання, з огляду на що відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 139, 242, 245, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.10.2019.

Суддя Н.М. Майстренко