Справа № 300/474/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/6638/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року (рішення ухвалене у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Біньковської Н.В., повний текст рішення складено 23.05.2019р.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов від 07.02.2019 №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС про накладення штрафу в розмірі 4173,00 грн. за порушення вимог пункту 2.5 глави 2 Інструкції №58 Про порядок ведення трудових книжок працівників, частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», №ІФ32/1669/АВ/П/ЗБ-2ФС про накладення штрафу в розмірі 12519,00 грн. за порушення вимог статті 115 КЗпП України, №ІФ32/1669/АВ/П/МГ-3ФС про накладення штрафу в розмірі 125190 грн. за порушення вимог статті 100 КЗпП України.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що оскаржувані постанови про накладення штрафу прийняті відповідачем на підставі неправильних та помилкових висновків. Зазначає, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки та винесення рішень, оскільки оскаржувані постанови винесені в межах строку на усунення порушень вказаних у приписі, без перевірки усунення недоліків, чим порушено п.28 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України від 26.04.2017 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказує на незаконність одночасного притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.1 ст.41 КУпАП. Просив позов задоволити.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС від 07.02.2019 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 4173 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив фізична особи-підприємець ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, адміністративний позов задоволити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що 20.12.2018 на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшла заява ОСОБА_2 щодо порушення ФОП ОСОБА_3 законодавства про працю при звільненні з роботи без її згоди. Згідно вказаної заяви ОСОБА_2 зазначала про порушення роботодавцем процедури її звільнення за угодою сторін, не ознайомлення з наказами про звільнення та прийняття на роботу, оформлення на роботу до іншого підприємця - ОСОБА_1 , без її згоди.

18.01.2019 листом за №16-07/15-10/387 Управління Держпраці в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_2, що 26.10.2018 ФОП ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність, а тому провести інспекційне відвідування у вказаного суб`єкта господарювання не має можливості, а за результатами проведеного інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 виявлено порушення законодавства про працю, складено акт та внесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю.

16.01.2019, відповідно до наказу про проведення інспекційного відвідування № 39-Д від 15.01.2019 та направлення №04-13/15-10/303 від 15.01.2019 відповідачем проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт №ІФ32/1669/АВ.

Згідно наведеного акту виявлено порушення позивачем: ч.1 ст.21 КЗпП України - ФОП ОСОБА_1 наказом №1 від 31.10.2018 прийняв на роботу ОСОБА_2 на посаду ткача з 01.11.2018 без добровільної згоди працівника; п.2.5 глави 2 Інструкції №58 Про порядок ведення трудових книжок працівників - ФОП ОСОБА_1 особову картку на працівницю ОСОБА_2 не веде; ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» - ФОП ОСОБА_1 не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Зокрема, у відомостях на виплату заробітної плати не зазначені конкретні числа місяця, за який проводиться виплата; ст.115 КЗпП України - ФОП ОСОБА_1 станом на день інспекційного відвідування (16.01.2019) не виплатив заробітну плату працівниці ОСОБА_2 за листопад та грудень 2018; ст.100 КЗпП України - ФОП ОСОБА_1 не встановив своїм працівникам підвищену оплату праці. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність по вулиці Над Гуком 122 Б міста Косова Івано-Франківської області. Місто Косів є гірським населеним пунктом відповідно до постанови КМ України №647 від 11.08.1995. Наказом №1 від 31.10.2018 ФОП ОСОБА_1 прийняв на роботу ОСОБА_2 на посаду ткача з 01.11.2018 та встановив посадовий оклад 3725 грн. Посадовий оклад працівника не підвищено на 25 процентів. Аналогічно, працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підвищено посадові оклади на 25 процентів.

24.01.2019 відповідачем позивачу внесено припис про усунення виявлених порушень № ІФ32/1669/АВ/П від 24.01.2019.

25.01.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення фінансових санкцій на позивача 07.02.2019, вирішено викликати позивача на розгляд справи.

29.01.2019 позивачу надіслано повідомлення про виклик на розгляд справи про накладення штрафу на 07.02.2019.

06.02.2019 до відповідача надійшли письмові зауваження які подано Позивачем до акту інспекційного відвідування.

Так, позивач зазначив, що наведені у акті інспекційного відвідування порушення законодавства про працю не відповідають дійсності, з ОСОБА_2 укладено трудовий договір від 01.11.2018, що містить її підпис, а отже вказане свідчить про наявність добровільної згоди на здійснення роботи. Частина 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» не містить вимоги щодо наявності у відомостях на заробітну плату конкретних чисел місяця, за яких проводиться виплата. У відомостях про нарахування та виплату заробітної плати за листопад та грудень 2018 наявні конкретні числа, а саме 30.11.2018 та 31.12.2018. Не відповідає дійсності твердження щодо не виплати заробітної плати ОСОБА_2 оскільки нею заробітна плата не отримана через хворобу. Вказана заробітна плата депонована та очікує на отримання її ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з виплати за листопад та грудень 2018. Також зазначив, що постанова КМ України №648 від 11.08.1995 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» стосується лише тих осіб, які отримали посвідчення встановленого зразка. У ній вказано лише про мінімальні гарантії зазначені в генеральній, галузевій та регіональній угоді, а не про мінімальну заробітну плату, яка визначається Законами України «Про державний бюджет України» на відповідні роки.

Оскільки Закон має вищу юридичну силу, позивач керувався саме ним, а не постановою.

08.02.2019 листом за №05-16/9 відповідач повідомив позивача у відповідь на зауваження до акта інспекційного відвідування, що вказане зауваження не підлягає розгляду з огляду на пропущення строків його подання.

06.02.2019 позивачем подано скаргу на припис про усунення виявлених порушень №ІФ32/1669/АВ/П від 24.01.2019.

07.02.2019 відповідачем, за наслідками розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, щодо ФОП ОСОБА_1 винесено постанови за №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС про накладення штрафу в розмірі 4173,00 грн. за порушення вимог пункту 2.5 глави 2 Інструкції №58 Про порядок ведення трудових книжок працівників, частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», відповідальність за які передбачено абзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, №ІФ32/1669/АВ/П/ЗБ-2ФС про накладення штрафу в розмірі 12519,00 грн. за порушення вимог статті 115 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, та №ІФ32/1669/АВ/П/МГ-3ФС про накладення штрафу в розмірі 125190 грн. за порушення вимог статті 100 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП України (а.с.103-105). Вказані постанови 07.02.2019 направлено позивачу листом з повідомленням про вручення згідно квитанцій ВЗ №533.

08.02.2019 щодо позивача Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення №ІФ32/1669/АВ/П/ПТ (а.с.87-88), справу про адміністративне правопорушення направлено на розгляд до Косівського районного суду. Станом на час розгляду справи рішення у справі про адміністративне правопорушення не прийнято.

20.02.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято рішення про розгляд скарги позивача на припис №ІФ32/1669/АВ/П від 24.01.2019, за результатами якої в задоволенні скарги відмовлено, припис залишено в силі.

Статтею 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 №8 затверджено Положення про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, відповідно до якого, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб є одним з основних завдань Управління.

Відповідно до ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (надалі також - Порядок №509).

Пунктом 2 Порядку №509 встановлено, що штрафи накладаються, зокрема, начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 Порядку № 509 наведено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Пунктом 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за N110 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Міністерства і відомства за згодою з відповідними галузевими профспілками можуть, як виняток, дозволити підприємствам, що працюють в умовах територіальної роз`єднаності (підпорядковані структурні підрозділи розташовані на великій відстані), проводити ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки, в заочному порядку шляхом направлення власникам книжок відповідних повідомлень з наступною відміткою про це в особистій картці.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено та вбачається зі змісту акта інспекційного відвідування №ІФ32/1669/АВ, порушення позивачем пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, визначено відповідачем з тих підстав, що ФОП ОСОБА_1 не вів особову картку на працівника ОСОБА_2 Порушення ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» визначено відповідачем згідно відомостей на виплату заробітної плати за листопад і грудень 2018 року з підстав не забезпечення бухгалтерського обліку на оплату праці у зв`язку з не зазначенням у відомостях конкретного числа місяця, за який проводиться виплата.

Також, судовою колегією встановлено, що 06.02.2019 відповідачем отримано зауваження на акт інспекційного відвідування та скаргу на припис про усунення виявлених порушень, до яких були додані, зокрема, особова картка ОСОБА_2 , відомості нарахування та виплати заробітної плати за листопад та грудень із зазначенням дат 30.11.2018 та 31.12.2018, відповідно.

Разом з тим, постанова про накладення штрафу №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС прийнята відповідачем 07.02.2019р.

Пунктом 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 28 зазначеного Порядку передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Відтак, оскільки обговорювані порушення позивачем усунуто до закінчення строку, зазначеному у приписі (07.02.2019) та до прийняття відповідачем оскаржуваної постанови №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність постанови №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС від 07.02.2019 про накладення штрафу в розмірі 4173,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяви ОСОБА_2 , яка і стала підставою для проведення перевірки, протягом листопада та грудня 2018 року ОСОБА_2 хворіла і як наслідок не відвідувала роботу. Через помилку особи, яка нараховувала заробітну платню листопад та грудень 2018 року були зазначені в звітності як робочі місяці. Зважаючи на це заробітна плата була нарахована, а оскільки ОСОБА_2 не з`являлася на робочому місці, то у відповідності до Постанови НБУ від 15.12.2004 р. №637 вказана заробітна плата була депонована та очікує коли ОСОБА_2 прийде її забрати.

Дане твердження підтверджується відомостями з виплати заробітної плати за листопад та грудень 2018 року. Відповідно до пп.6 п.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою правління Національного банку України 29.12.2017 № 148 депонована заробітна плата - готівка, одержана суб`єктами господарювання для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачена в установлений строк окремим фізичним особам. Відповідно до п.31 вищевказаного положення касир зобов`язаний після закінчення встановлених строків виплат, пов`язаних з оплатою праці за видатковими відомостями:

-у видатковій відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано";

-скласти реєстр депонованих сум.

Вказаний порядок підтверджується також листом Державної служби України з питань праці від 04.01.2017 №54/4.1/4.1-ДП-17, де зокрема зазначено, що якщо працівник відмовляється отримувати заробітну плату (не з`являється за її одержанням) за умови, що виплата здійснювалася весь час роботи готівкою і працівник про це повідомлений в установленому порядку та не звертався із заявою щодо виплати зарплати через установу банку або поштовим переказом) за місцем роботи, роботодавець повинен її депонувати у встановленому законодавством порядку. В такому випадку роботодавець виконає свій обов`язок щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати.

Щодо незаконності постанови про накладення штрафу посадовими особами №ІФ32/1669/АВ/П/МГ-ЗФС апеляційний суд наступне.

У вказаній постанові зазначається про те, що позивач порушив вимоги статті 100 Кодексу законів про працю України, згідно якої на території гірських населених пунктів ставки та посадові оклади працівників підвищуються на 25%. Відповідальність за такі дії, на думку відповідача, передбачена абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, де зазначено, що за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці накладається штраф у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Незважаючи на дійсно наявність порушення та його виправлення позивачем Відповідач застосував неправильну норму санкції, яка передбачена 265 КЗпП України.

Проте, на думку апеляційного суду правильним було б застосування 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, де зазначено, що порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Відповідно до п.2 ст.12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. З таким твердженням погоджується Держпраці України у своєму листі від 07.05.2018 № 3570/4.1 /4.1 -ДП-18, а також управління Держпраці в Хмельницькій, Кіровоградській та Івано-Франківській областях.

Відтак, коло нормативно-правових актів чітко обмежено двома законами. Якщо ж ми детально розглянемо статтю 100 Кодексу законів про працю України то побачимо, що там зазначено, що оплата праці на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я.

На важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, про жодні доплати в розмірі 25% у вказаних законах не йдеться.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного суду від 16.05.2019р. у справі №2а/0470/457/12 та від 19.09.2018 у справі №804/7745/16

Судова колегія апеляційного суду звертає увагу про наявність процедурних порушень, які мали місце при оформленні результатів перевірки.

Так, згідно п.30 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ від 26.04.2017 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якого припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці. Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги.

Разом з тим, згідно відомостей з відзиву на позовну заяву Відповідача таку скаргу було отримано 06.02.2019. Також в додатках до позовної заяви міститься рішення про розгляд скарги Позивача на припис датоване 20.02.2019. Таким чином винесення оскаржуваних постанов 07.02.2019 є порушення п.30 вищезазначеного Порядку.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 2128,24 грн. та 3192,37 грн. всього на суму 5320,61 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року у справі №300/474/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу посадовими особами №ІФ32/1669/АВ/П/МГ-3ФС, №ІФ32/1669/АВ/П/3Б-2ФС та №ІФ32/1669/АВ/П/ІП-1ФС від 07.02.2019р.

Стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області () за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 5320,61 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 16.10.2019р.