Справа № 815/70/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2019-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/70/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 (на підставі ордеру),

представника відповідача Будеянського С.Б. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича, в якому позивач просив зобов`язати поновити на посаді головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України з 08 грудня 2015 року; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 08 грудня 2015 року по дату ухвалення судом кінцевого рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково:

- визнано ОСОБА_1 таким, що з 07 листопада 2015 року призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДЕКЦ МВС України;

- стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 08 грудня 2015 року по 07 лютого 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.07.2017 року, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року справу №815/70/16 прийнято до провадження суддею Завальнюком І.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 року закрито провадження по справі №815/70/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Директор Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костін Олег Юрійович, про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2017 року скасовано вищезазначену ухвалу про закриття провадження у справі №815/70/16 від 05.10.2017 року та направлено справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, третя особа на стороні відповідача - директор Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костін Олег Юрійович, про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, третя особа на стороні відповідача - директор Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костін Олег Юрійович про поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог;

- позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича, про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволено в повному обсязі;

- скасовано наказ ГУМВС в Одеській області від 04 листопада 2015 року № 1295 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 64 г Положенням № 114, через скорочення штатів;

- визнано ОСОБА_1 таким, що з 07 листопада 2015 року призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України;

- в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2019 року, адміністративну справу №815/70/16 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О.

20 травня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить:

- стягнути на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () заробітну за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2015 року до 02 квітня 2019 року в сумі 396 794,32 грн.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () моральну шкоду в сумі 350 000 грн.

Уточнений адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивач зазначає, що він не працював з 08.12.2015 року до 02.04.2019 рік коли його фактично поновлено на роботі шляхом видання двох наказів відповідача на виконання Постанови Верховного Суду. Отже, як вказує позивач, загалом він не працював 40 місяців. Заробітна плата експерта, на яку призначено ОСОБА_1 , відповідно до листа Державного науково-криміналістичного центу (копія - додається) складає 11 178 грн. на місяць. Таким чином загальна сума не отриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 11 178 грн. х 40 = 447 120 грн.

Також, позивач наголошує на тому, що через тривале порушення свого права на працю, аби мати можливість харчуватися та забезпечити мінімальні побутові потреби, позивач був змушений працевлаштуватися не за фахом та з 06.06.18 року по 02.04.19 рік працював у ГО «ГК «Прибой», де отримував заробітну плату з врахуванням податків та зборів у сумі 50 325,68 грн. Отже, позивач вважає, що завдана шкода (не отримана заробітна плата) за час вимушеного прогулу складає 396 794, 32 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також відповідальність відповідача полягає у завданні моральної шкоди та має бути врахована при визначені її розміру.

Процесуальні дії

Ухвалою судді від 13 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 03 червня 2019 року.

19 червня 2019 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи змінений відзив на уточнену позовну заяву (вхід. №20782/19 від 10.06.2019 року).

19 червня 2019 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом відмовлено в задоволенні клопотання Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про заміну неналежного відповідача - Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на належного Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (вхід. №20783/19 від 10.06.2019 року).

27 червня 2019 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи заяву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи за його відсутністю (вхід. №22911/19 від 26.06.2019 року).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року відкрито провадження за ново виявленими обставинами за заявою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (в особі ліквідаційної комісії) про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі №815/70/16 та витребувано з Одеського окружного адміністративного суду справу №815/70/16 (вхід. №ЕП/4874/19 від 02.07.2019 року).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року зупинено провадження по справі №815/70/16 до розгляду Верховним Судом заяви ГУМВС України в Одеській області (в особі ліквідаційної комісії) про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі №815/70/16 та набрання рішенням суду законної сили.

10 вересня 2019 року адміністративна справа №815/70/16 надійшла з Верховного Суду до Одеського окружного адміністративного суду (вхід. №32238/19).

Після повернення адміністративної справи, 03 жовтня 2019 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом поновлено провадження по справі та продовжено розгляд справи зі стадії на якій воно було зупинене.

Змінений відзив на уточнену позовну заяву обґрунтовано наступним

Відповідач не погоджується з вимогами позивача, викладеними в уточненому адміністративному позові та зазначає, що скасовуючи наказ ГУМВС в Одеській області від 04 листопада 2015 року №1295 о/с, ВСУ не поновив ОСОБА_1 на посаді судового експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, а саме призначив на посаду судового експерта в Одеський НДЕКЦ МВС України з 07.11.2015 року, не прийнявши доводи ОСОБА_1 щодо того, що він в період 07.11.2015 року - 08.12.2015 рік працював в Одеському НДЕКЦ МВС України та отримував заробітну плату.

Факт того, що позивач не мав трудових відносин з відповідачем в період 07.11.2015 року - 08.12.2015 року підтверджується резолютивною частиною постанови ВСУ від 13.03.2019 року, в якій вказана дата призначення саме 07.11.2015 року, тобто без урахування періоду, який, як стверджує позивач, він працював в Одеському НДЕКЦ МВС України.

Відповідач також зазначає, що моральна шкода, заподіяна позивачу внаслідок його неправомірного звільнення, компенсується певним чином самим фактом визнання судом неправомірності звільнення, так як доказів заподіяння моральної шкоди у більшому розмірі до суду позивачем не надано.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача відносно задоволення позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у зміненому відзиві на уточнену позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася уточнена позовна заяв та змінений відзив на уточнену позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Позивач проходив службу на посаді старшого експерта сектору комплексного дослідження транспортних засобів і документів, що їх супроводжують, відділу інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в області, мав звання підполковника міліції.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області №1295 о/с від 04.11.2015 року, згідно п.п.10, 11 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», позивача було звільнено із займаної посади у запас Збройних Сил з 06.11.2015 року за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.5).

Постановою від 13 березня 2019 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

- скасував наказ ГУМВС в Одеській області від 04 листопада 2015 року №1295 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 64 г Положенням № 114, через скорочення штатів;

- визнав ОСОБА_1 таким, що з 07 листопада 2015 року призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України;

- в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.5 а.с.273-283).

На виконання вимог постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі №815/70/16, Одеським Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України прийнято наказ «По особовому складу» №17 о/с, яким:

- визнано ОСОБА_1 таким, що з 07 листопада 2015 року призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України;

- відповідно до наказу МВС України №26 від 15 січня 2018 року «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», визнано ОСОБА_1 таким, що з 01 січня 2018 року призначений на посаду головного судового експерта (за рахунок спеціального фонду) сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Одеського НДЕКЦ МВС України;

- Андрейка А.А., головного судового експерта (за рахунок спеціального фонду) сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Одеського НДЕКЦ МВС України визнано таким, що приступив до виконання посадових обов`язків з 29 березня 2019 року, установивши йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №85 від 21 лютого 2017 року посадових оклад у розмірі 5900 гривень на місяць (т.6 а.с.31).

Наказом Одеського НДЕКЦ МВС України «По особовому складу» №21 о/с від 02.04.2019 року, п.3 наказу №17 о/с від 28.03.2019 року викладено в наступній редакції: «Вважати ОСОБА_1 , головного судового експерта (за рахунок коштів спеціального фонду) сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів таким, що приступив до виконання посадових обов`язків з 03 квітня 2019 року» (т.6 а.с.32).

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті Кодексу законів про працю України, введеного в дію з 01.06.1972 Законом Української РСР №322-VIII від 10.12.1971 року, цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з приписами статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року (далі Закон №108/95-ВР), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ст.2 Закону №108/95-ВР, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Статтею 22 Закону №108/95-ВР встановлено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно ст.27 Закону №108/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як було встановлено судом, наказом ГУ МВС України в Одеській області №1295 о/с від 04.11.2015 року, згідно п.п.10, 11 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», позивача було звільнено із займаної посади у запас Збройних Сил з 06.11.2015 року за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовими і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.5).

В судовому засіданні позивач підтвердив, що 08.12.2015 року ОСОБА_1 було запропоновано здати печатку експерта та в подальшому до роботи його допущено не було, що також не заперечувалось представником відповідача.

Згідно довідки Одеського НДЕКЦ МВС України №7 від 13 червня 2019 року, загальна сума доходу позивача за період з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, за винятком аліментів складає 48 144 грн. 81 коп. (листопад грошове забезпечення, в тому числі у натуральній формі 8 724,03 грн., грудень вихідна допомога при звільненні 39 420,73 грн.) (т.6 а.с.74).

На виконання вимог постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі №815/70/16, Одеським Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України прийнято наказ «По особовому складу» №17 о/с, відповідно до п.3 якого, з урахуванням змін внесених наказом №17 о/с від 28.03.2019 року, ОСОБА_1 , головний судовий експерт (за рахунок коштів спеціального фонду) сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів, приступив до виконання посадових обов`язків з 03 квітня 2019 року.

Таким чином, з урахуванням фактичного не допуску позивача до роботи з 08.12.2015 року, доказів виплати ОСОБА_1 коштів за період з 01.11.2015 року по 31.12.2015 рік, а також враховуюче фактичне поновлення позивача 03.04.2019 року, відповідно до наказу №17 о/с від 13.03.2019 року, суд вважає вірним рахувати час вимушеного прогулу позивача з 08 грудня 2015 року по 02 квітня 2019 року включно.

Отже, тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 , необхідно обраховувати з 08.12.2015 року по 02.04.2019 рік, а саме:

2015 рік враховуючи лист Міністерства соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» - 18 днів вимушеного прогулу (усього робочих днів 251, фактично відпрацьованих 233);

2016 рік - враховуючи лист Міністерства соціальної політики України №10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» - 251 день вимушеного прогулу;

2017 рік - враховуючи лист Міністерства соціальної політики України №11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» - 249 днів вимушеного прогулу;

2018 рік - з урахуванням рекомендацій Кабінету Міністрів України щодо перенесення робочих днів у 2018 році, затверджених розпорядженням КМУ №1-р від 11.01.2018 року - 250 днів вимушеного прогулу;

2019 рік - враховуючи лист Міністерства соціальної політики України №78/0/206-18 від 08.08.2018 року 63 дні вимушеного прогулу, що загалом становить 831 робочий день вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом в процесі розгляду справи, згідно довідки Одеського НДЕКЦ МВС України про середню заробітну плату за вересень, жовтень 2015 року (т.6 а.с.22) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці перед місяцем звільнення складає 143 грн. 18 коп.

Виходячи з наведених величин, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період часу з 08.12.2015 року по 02.04.2019 рік, а саме: оскільки нарахована середньоденна заробітна плата становить 143,18 грн., а кількість днів вимушеного прогулу складає 831 день, то середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 118 982 грн. 58 коп.

Водночас, судом також встановлено, що позивач працював в ГО «ГК «Прибой» на посаді контролера з 06 червня 2018 року по 01 березня 2019 року та по 02 квітня 2019 року на посаді охоронця, відносно чого позивач не заперечував.

Згідно довідки ГО «ГК «Прибой» №10 від 04.04.2019 року, позивач за період з червня 2018 року по квітень 2019 року отримав заробітну плату у розмірі 46 968,84 грн., що також не заперечувалось позивачем у судовому засіданні (т.6 а.с.33).

Таким чином, враховуючи що, у встановлений судом період вимушеного прогулу, позивач отримував заробітну плату та був офіційно працевлаштований в ГО «ГК «Прибой», суд вважає необхідним здійснити коригування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом віднімання суми отриманої заробітної плати у розмірі 46 968,84 грн. від загальної суми вимушеного прогулу у розмірі 118 982 грн. 58 коп., а тому остаточний розрахунок, який підлягає стягненню з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 72 013 грн. 74 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 350 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття власності, яке міститься у ч.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, як власність.

Відповідно до пункту d Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 року: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року була підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Законом України від 9 лютого 2006 року № 3436-IV до офіційного тексту та назви Конвенції були внесені зміни та застосований новий переклад. Згідно з пунктом 3 статті 59 Конвенції для тих держав, які підписали цю Конвенцію і які ратифікуватимуть її після набрання нею чинності, Конвенція набирає чинності з дня здачі на зберігання Генеральному секретарю Ради Європи ратифікаційних грамот. У рішенні Європейського суду від 25 липня 2002 року по справі Совтрансавто-Холдинг проти України 11 вересня 1997 року визначено як дату вступу Конвенції в законну силу щодо України.

Стаття 41 Конвенції проголошує: Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткову сатисфакцію, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

При цьому за практикою Європейського суду з прав людини щодо моральної шкоди, Суд вважає, що саме визнання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції становить достатню сатисфакцію (Справа Бушемі проти Італії, рішення від 16.09.1999 р.).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003).

З урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, до застосування підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно з ст.ст.22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 350 000 грн. позивач зазначив, що з моменту коли позивачу у грудні 2015 року було запропоновано здати печатку експерта та припинити роботу він був позбавлений звичайного людського спокою, стану душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані. Позивач також зазначив, що через тривале порушення свого права на працю, аби мати можливість харчуватися та забезпечити мінімальні побутові потреби, позивач був змушений працевлаштуватися не за фахом та певний час працював на мінімальну заробітну плату.

Суд погоджується з твердженням позивача щодо тривалості порушеного права позивача на працю, оскільки не допуск ОСОБА_1 до роботи відбувся фактично 08.12.2015 року, а поновлення порушеного права відбулось лише 13.03.2019 року, коли рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасовано наказ ГУМВС в Одеській області від 04 листопада 2015 року №1295 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року та визнано ОСОБА_1 таким, що з 07 листопада 2015 року призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС України.

Суд також погоджується з твердженням позивача, що ОСОБА_1 був змушений працевлаштуватися не за фахом та працювати на мінімальну заробітну плату, що підтверджується відповідною довідкою ГО «ГК «Прибой» №10 від 04.04.2019 року (т.6 а.с.33).

Водночас, суд зазначає, що твердження позивача про те, що останній перебував у постійному напруженні, в приниженому і пригніченому стані, не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, враховуючи тривалість порушеного права позивача на працю, неодноразовий розгляд адміністративної справи №815/70/16 в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, суд вважає необхідним вимогу позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 350 000 грн. задовольнити частково та стягнути на користь ОСОБА_1 з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України моральну шкоду в сумі 35 000,00 грн.

При розгляді питання щодо стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 06.08.2019 року по справі №815/70/16, в якій, зокрема, зазначено, що скасування наказу ГУ МВС в Одеській області №1295 о/с від 04 листопада 2015 року як правової підстави, з якою пов`язано фактичне припинення трудових відносин позивача з установою, в якій він працював, мало на меті тільки підтвердити, що з 07 листопада 2015 року ці відносини продовжувалися вже в Одеському НДЕКЦ МВС.

Як зазначив Верховний суд, необхідності поновлювати позивача на посаді в структурі ГУ МВС в Одеській області, як це трактує відповідач та сам заявник, немає, адже інакше позивач не зможе продовжувати виконувати свою роботу на посаді, на яку його фактично призначено і для поновлення на якій зумовлено звернення до суду з цим позовом. У цьому зв`язку треба додати, що на дату розгляду заяви ГУ МВС в Одеській області про перегляд постанови від 13 березня 2019 року Одеський НДЕКЦ МВС уже виконав цю постанову суду касаційної інстанції в частині призначення ОСОБА_1 на посаді, що поряд з наведеним вище свідчить, що скасований наказ ГУ МВС в Одеській області не породжує для учасників справи, зокрема позивача, а також для ГУ МВС в Одеській області інших правових наслідків, окрім тих, які пов`язані з відновленням права позивача на працю в Одеському НДЕКЦ МВС. В такому аспекті треба розглядати і питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обов`язок щодо виплати якого, за наведених обставин цієї справи, покладено на установу, в яку призначено позивача, тобто на Одеський НДЕКЦ МВС.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставити та з урахуванням висновків Верховного суду, викладеним в ухвалі від 06.08.2019 року, суд доходить до висновку, що належним органом з якого необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на користь позивача є саме Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи усі наведені обставини, а також враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 13 березня 2019 року по справі №815/70/16, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 7 467,94 грн., сплачені згідно квитанції №ПН 3415713 від 05.06.2019 року на суму 3 967,94 грн. та квитанції №ПН 3415719 від 05.06.2019 року на суму 3 500,00 грн. підлягають частковому стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1070 грн. 18 коп. (720,18 грн. + 350 грн.).

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 08 грудня 2015 року по 02 квітня 2019 року в розмірі 72 013 грн. 74 коп. (сімдесят дві тисячі тринадцять гривень сімдесят чотири копійки).

Стягнути з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 35 000 грн. 00 коп. (тридцять п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 720 грн. 18 коп. (сімсот двадцять гривень вісімнадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору за стягнення моральної шкоди в розмірі 350 грн. 00 коп. (триста п`ятдесят гривень нуль копійок).

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 17 жовтня 2019 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.