Справа № 120/2568/19-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 жовтня 2019 р. Справа № 120/2568/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона працювала на посаді музичного керівника дошкільного навчального закладу №2 Козятинської міської ради та має понад 25 років трудового стажу. 04 червня 2019 року Конституційним Судом України ухвалено Рішення №2-р/2019, яким Суд визнав неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (в редакції змін, внесених Законом № 213 та Законом № 911). За наявності відповідного стажу та з урахуванням прийнятого Конституційним Судом Рішення №2-р/2019, ОСОБА_1 звернулась до Козятинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (за місцем проживання) з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням від 10.07.2019 року орган Пенсійного фонду відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що позивач не досягла необхідного віку, який, на думку відповідача, в сукупності зі спеціальним стажем дає позивачеві право на призначення пенсії за вислугу років. Вважаючи таку позицію відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду.

Ухвалою суду від 13.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами строщеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

04.09.2019 року представником відповідача подано відзив, у якому управління вважає позов безпідставним, необґрунтованим, з огляду на те, що за нормами Закону №1058 із врахуванням Законів №213 і №2148, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Оскільки, станом на 01.01.2016 року у позивачки спеціального стажу менше 25 років 6 місяців, то права на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку немає.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих законів України" від 24.12.2015 року №911 з 01.01.2016 року встановлено пенсійний вік особам, які звертаються за призначенням пенсії за вислугу років згідно із ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та необхідний спеціальний стаж.

Виходячи з вищевказаного, в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно із п. 2 розділу XV Прикінцевих Положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підстав немає.

11.09.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій додатково позивачем наведено аргументи для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді музичного керівника дошкільного навчального закладу №2 Козятинської міської ради з 15.08.1990 року по 15.08.2017 року, а з 09.10.2017 року по 05.07.2018 року перебувала на обліку у Козятинському МРЦЗ та отримувала допомогу по безробіттю.

02.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Козятинського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2 розділу ХУ Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви додала необхідні документи, які підтверджують наявність відповідної освіти, необхідного стажу, зокрема, оригінали та копії трудової книжки, диплому про вищу освіту, паспорта, картку платника податків, довідки, які підтверджують розмір заробітної плати та розміри відрахувань на загальнообов`язкове пенсійне страхування протягом усього періоду роботи.

Рішенням від 10.07.2019 року №43 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_1 не досягла необхідного віку - 55 років, який, на думку відповідача, в сукупності зі спеціальним стажем дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", іншими законами і нормативно- правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з п.2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Загальний стаж роботи позивача у закладі освіти станом на 15.08.2017 року (день звільнення з посади), який дає право на пільгову пенсію, складає 26 років 11 місяців 9 днів.

Так, з прийняттям Закону № 213 було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, а Закон № 911 встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (п. "е" ст. 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному КМУ.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України ухвалюючи Рішення №2- р/2019, яким визнав неконституційними положення пункту "а" статті 54, положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому Рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Відповідно до статті 51 Закону №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З аналізу наведених правових норм, Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788 - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення КСУ Рішення №2-р/2019 - з 04.06.2019.

Таким чином, на день звернення ОСОБА_1 до відповідача пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Тому, посилання відповідача на положення абзацу 19 пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції Закону №911-УІІІ від 24.12.2015 року) щодо набуття позивачем права на пенсію за вислугу років після досягнення віку 55 років та обмеження цього права наявністю спеціального стажу - є безпідставними.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Постанова № 909).

Відповідно до абзацу другого Постанови № 909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року до 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року до 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Згідно абзацу 3 Постанови № 909 до досягнення віку, встановленого абзацом другим постановляючої частини, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше від тривалості, передбаченої абзацами другим і третім постановляючої частини.

До переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений Постановою № 909, включено загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи за такими посадами: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, викладачі, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, судом із записів у наданій позивачем копії трудової книжки встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді музичного керівника дошкільного навчального закладу №2 Козятинської міської ради з 15.08.1990 року по 15.08.2017 року.

Згідно протоколу Козятинського ОУПФ №43 від 04.07.2019 року страховий стаж ОСОБА_1 як працівника освіти складає 26 років 11 місяців 9 днів.

Відтак, на момент звернення до відповідача ОСОБА_1 має право на цей вид пенсії та звільнена з роботи, а, отже, відповідає вимогам п. 2.4. "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, що до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії. Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закон № 1058-ІУ, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу 02.07.2019 року, саме з цієї дати її права підлягають відновленню, шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію на пільгових умовах на підставі п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 року, суд вважає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, викладену у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №43 від 10.07.2019 року в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Розподіл судових витрат судом здійснено з урахуванням ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №43 від 10.07.2019 року яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення до відповідача - з 02.07.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 16.10.2019 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна