Справа № 303/5594/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10584/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 в інтересах громадян Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2019 року (рішення ухвалено судом у складі головуючого судді Гутій О. В. у м. Мукачево о 15:38 год) у справі за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 в інтересах громадян Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про затримання до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2019 року Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 в інтересах громадян Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить затримати відповідача до завершення процедури прийняття рішення за її заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на шість місяців - до 23 лютого 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач на територію України в`їхала у встановленому порядку на підставі візи, яка дійсна до 30 серпня 2019 року, документована довідкою про звернення за захистом в Україні з терміном дії до 08 вересня 2019 року, однак, 23 серпня 2019 року здійснила спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2019 року позов задоволено, вирішено затримати відповідача та помістити її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше як на шість місяців, а саме до 23 лютого 2020 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи доказів порушення нею законодавства України з прикордонних питань, що є обов`язковою умовою застосування одного із заходів, передбачених статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначає, що суд зробив помилковий висновок про визнання нею позовних вимог, оскільки вона заперечує проти їх задоволення в повному обсязі, про що і зазначала в судовому засіданні.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2019 року о 8:30 год громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були затримані прикордонною службою «Горонглаб» відділення прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону на напрямку прикордонного знаку № 321 на території Батрацької сільської ради Берегівського району Закарпатської області при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, про що складено протокол про адміністративне затримання відповідача від 23 серпня 2019 року.

Під час з`ясування обставин справи було встановлено, що відповідач на територію України в`їхала у встановленому законом порядку 18 липня 2019 року через пункт пропуску «Бориспіль-авіа» на підставі візи НОМЕР_2 , дійсної до 30 серпня 2019 року, а в серпні 2019 року вона звернулася до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та була документована довідкою про звернення за захистом в Україні, дійсною до 08 вересня 2019 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в період вирішення її заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань, відтак, підлягає затриманню до завершення процедури прийняття рішення за її заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на шість місяців.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені положеннями статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною другою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Таким чином, заходи, визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України можуть бути застосовані до іноземця чи особи без громадянства за наявності двох умов: звернення такої особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, та вчинення нею порушення законодавства України з прикордонних питань. Відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови в задоволенні позову про застосування цих заходів.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент затримання відповідача з неповнолітніми дітьми у зв`язку з порушенням ними законодавства України з прикордонних питань, щодо них здійснювався розгляд заяв про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні.

Апеляційний суд враховує, що постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2019 року у справі № 297/1855/19, яка набрала законної сили 10 вересня 2019 року, відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 10 діб арешту.

Оскільки відповідач порушила законодавство України з прикордонних питань, а саме: здійснила спробу перетинання державного кордону України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України та звернулась до органу міграційної служби із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, які на момент затримання не були вирішені, то є підстави для затримання відповідача до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Додатково апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до пункту "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа Анатолій Руденко проти України", яке стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Слід зазначити, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Покликання скаржника на недоведеність вчинення відповідачем спроби незаконного перетинання державного кордону України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Більше того, слід зазначити, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2019 року у справі № 303/6046/19 підтверджено факт вчинення відповідачем спроби незаконного перетинання державного кордону України та вирішено примусово видворити її за межі України. Судове рішення було виконано 25 вересня 2019 року.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 289, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 в інтересах громадян Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2019 року у справі № 303/5594/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич