Справа № 620/1040/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1040/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного Управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Приватного підприємства "Семенівська мануфактура" (далі - ПП "Семенівська мануфактура", позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 01.02.2019 № 0, № 0, № 0, № 0.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомлення-рішення відповідача порушують права та інтереси позивача, оскільки протирічать нормам чинного законодавства, а тому є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів даної справи убачається, що на підставі направлень від 23.11.2018 № 2612, № 2613, № 2614, № 2615, № 2616, відповідно до статей 20,77,82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, службовими особами відповідача була проведена планова виїзна документальна перевірка ПП «Семенівська мануфактура» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено, зокрема наступні порушення:

- п.44.2 ст.44, п.п.140.5.4 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток у розмірі 208534 грн., у тому числі за 2017 рік в розмірі 208 534 грн.;

- п. 189.1 ст.189, п. 198.3, п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого: занижено податок на додану вартість на суму 1 417 328 грн., у тому числі за вересень 2017 року на суму 371 966 грн., за жовтень 2017 року на суму 109 705 грн., за січень 2018 року на суму 114 233 грн., за червень 2018 року на суму 750 644 грн., за серпень 2018 року на суму 70 780 грн; завищено від`ємне значення ПДВ на суму 11 531 грн., в тому числі за вересень 2018 року на суму 11 531 грн.;

- п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України;

За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки від 29.12.2018 № 910/14/35821783 (а.с.14-51 Том 1), на підставі якого ГУ ДФС у Чернігівській області 01.02.2019 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 0, яким застосовано штраф (50%) в розмірі 486 665,50 грн. (а.с.52 Том 1);

№ 0, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 11 531 грн. (а.с.53 Том 1);

№ 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 2 125 992 грн. (а.с.54 Том 1);

№ 0, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 260 668 грн. (а.с.55 Том 1).

Позивач не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обговорюючи питання щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 0, колегія суддів зважає на наступне.

Засади визначення операцій контрольованими визначені п.п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Для цілей нарахування податку на прибуток підприємств згідно з п.п. 39.2.1.1 п.п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України контрольованими операціями є:

а) господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з пов`язаними особами - нерезидентами;

б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.

Відповідно до п.п. 39.2.1.2 п.п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з дати включення держави (території) до такого переліку.

Згідно п.п. 39.2.1.7 п.39.2 ст.39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами даної справи, у 2017 році на виконання контракту №19/12-ЕХ від 19.12.2016р між ПП "Семенівська мануфактура" та СП ООО «AISHA HOME TEXTILE» (Республіка Узбекистан) було здійснено дві господарські операції на загальну суму 3 861 691,25 грн. (у лютому 2017 року на суму 1873 481,10 грн. та у грудні 2017 року на суму 1 988 210,15 грн.).

Щодо реальності даних господарських операцій чи дефектності первинних документів сторони не заперечують.

В свою чергу, ГУ ДФС у Чернігівській області в акті перевірки №910/14/35821783 від 29.12.2018р. на стор.8 (Т.1 а.с.21) зазначає, що оскільки обсяг імпортних операцій з СП ООО «AISHA HOME TEXTILE» (Республіка Узбекистан) в 2017 році склав 3 861 742,65 грн., що є менше 10 млн. грн., тому такі операції не є контрольованими.

Про вказане також зазначено і у апеляційній скарзі, де апелянтом зроблено висновок про те, що вищевказані операції є неконтрольованими у розумінні п.п. 39.2.1.7 п.39.2 ст.39 ПК України.

Проте у спірних правовідносинах відповідачем було застосовано саме положення п.п.140.5.4 п.140.5. ст.140 ПК України, згідно з яким підприємство повинно збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30% вартості товарів.

Підставою для цього стали звіти про оцінку майна щодо визначення ринкової вартості товарів, проведені ФОП ОСОБА_1 , в яких зазначено, що товар відповідає ринковій вартості.

Есперт-оцінювач ФОП ОСОБА_1 на момент здійснення оцінки мав діючі: сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий ФДМУ НОМЕР_1 від 18.07.2016р., Свідоцтво про внесення до Державного реєстру оцінювачів НОМЕР_2 від 12.06.2003р. та кваліфікаційне Свідоцтво оцінювача НОМЕР_3 від 06.12.2003р., Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача НОМЕР_4 від 13.04.2017р.(Т.1 а.с. 100-102). Тобто кваліфікація оцінювача підтверджена та сумнівам не піддається.

Разом з тим, посилання апелянта на недоліки у звіті, які насамперед пов`язані з відсутністю у ньому опису діяльності компанії, опису структури управління платника податків, опису діяльності та стратегії ділової активності і т.ін., колегією суддів до уваги не беруться, оскільки ці дані хоча і є необхідними, однак жодним чином не впливають на визначення бази об`єкту оподаткування. Факт заниження вартості товарів є недоведеним та немає законних підстав для перекваліфікації операцій позивача з СП ООО «AISHA HOME TEXTILE» (Республіка Узбекистан) у контрольовані.

Відповідно до абз.4 п.п.140.5.4 п.140.5 ст. 140 ПК України вимоги цього підпункту не застосовуються платником податків, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

Оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів правомірності віднесення ним вищезазначених операцій до контрольованих, підстав для застосування вимог п.п.140.5.4 п.140.5 ст. 140 ПК України колегія суддів не вбачає. У зв`язку з цим, оскаржуване податкове повідомлення рішення відповідача від 01.02.2019 № 0 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо списання сум безнадійної заборгованості ПП «Семенівська мануфактура» з контрагентами ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» на суму 107274,22 грн. (в т.ч. ПДВ - 17879 грн.) та ПП ТПК «Спецпостач» на суму 2 625895,07 (в т.ч. ПДВ - 437 649 грн.) та прийняття з цих підстав оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 01.02.2019 № 0, № 0, № 0, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, підставою для прийняття відповідачем, зокрема податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 0, став висновок податкового органу про порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених п.201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до застосування до ПП "Семенівська мануфактура" штрафу у розмірі 50% в сумі 486 665 грн. 50 коп. (відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом другим пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України податкових накладних і розрахунків коригування на суму 973 331 грн.).

Відповідно до пункту 210.10 ПК України (в редакції, чинній на момент складання податкових накладних) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов`язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Штрафні санкції застосовані відповідачем до платника податків відповідно до статті 120-1 ПК України згідно якої порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Згідно пункту 120-1.2. ПК України відсутність з вини платника реєстрації податкової накладної, що підлягає наданню покупцю - платнику податку на додану вартість, та розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення на платників податку, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній/розрахунку коригування.

Проте, виходячи з приписів пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 ПК України, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПК України, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, розрахунку, звіту (далі - податкова декларація) та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При поданні платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, незалежно від того, чи правомірно було сформовано податковий кредит після строку 1095 днів, штрафні санкції до ПП «Семенівська мануфактура» з контрагентами ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» на суму 107 274,22 грн. (в т.ч. ПДВ - 17879 грн.) та ПП ТПК «Спецпостач» на суму 2 625 895,07 (в т.ч. ПДВ - 437 649 грн.) застосовані бути не можуть.

Відповідно до абз. «а» пп.14.1.11 п. 14.1 ст.14 ПК України заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю.

Згідно з пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності (загальний строк якого відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України встановлюється в три роки), вважається безповоротною фінансовою допомогою.

Законодавством прямо не передбачено обов`язок коригування податкового кредиту на суму ПДВ у складі безнадійної кредиторської заборгованості.

Позивачем суму списання безнадійної кредиторської заборгованості відображено на рахунку бухгалтерського обліку 717 «Дохід від списання безнадійної кредиторської заборгованості» та включено до звіту про фінансові результати у рядок 2120 «Інші операційні доходи» за відповідний період.

При цьому, як свідчать матеріали даної справи, ПП «Семенівська мануфактура» включило всю суму безнадійної заборгованості до складу доходу, що відповідно збільшило фінансовий результат до оподаткування. Якщо б законодавством було передбачено, що сума ПДВ підлягає коригуванню, то вартість безоплатно отриманих товарів необхідно було б зменшити на суму ПДВ, так як економічна вигода зменшується відповідно до коригуючих нарахувань.

Отже, включаючи суму ПДВ до доходів, як безоплатно отриману, позивач не коригує ПДВ за строком давності, проте збільшує базу до оподаткування податком на прибуток.

Відповідно до п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України визначена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Що ж стосується тверджень відповідача стосовно факту наявності порушень по взаємовідносинах між ПП «Семенівська мануфактура» та контрагентами ПП «АЗЧ Постач» і ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані», колегія суддів зважає на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 02.06.2018р. по 03.08.2018р на виконання умов договору купівлі-продажу №20/05 від 20.05.2018р. ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес компані» на користь ПП «Семенівська мануфактура» було поставлено товар на загальну суму 4972000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, виписками банку та відповідно оформленими податковими накладними на загальну суму з ПДВ - 7 169 000,00 грн. (ПДВ - 1 194 833,30 грн.).

Крім того, між позивачем та ПП «АЗЧ Постач» на виконання договору купівлі-продажу №20170503 від 03.05.2017р. була здійснена поставка, що підтверджується видатковою накладною №306 від 25.10.2017р. щодо придбання запчастин до велосипедів на загальну суму 867 984,00 грн (в т.ч. ПДВ - 144 664 грн). Оплата за придбаний товар здійснена в повному обсязі (банківські виписки від 07.11.2017р., 15.11.2017р., 27.11.2017р.) Податкова накладна надана до перевірки №58 від 25.10.2017р. на загальну суму 867 984,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 144 664,00 грн.)

Згідно п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Законодавчі вимоги щодо порядку оформлення первинних облікових документів визначені Законом України 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з абзацом одинадцятим ст. 1 вказаного Закону, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Частинами першою та другою ст. 9 Закону № 996 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Всі первинні документи були надані позивачем під час перевірки та відображені на сторінках акту перевірки №910/14/35821783 від 29.12.2018р. (стор.12-15, Т.1 а.с.25-28), а відтак сторонами не оспорюються.

Спірним є саме той момент, що під час проведення інвентаризації на підприємстві, здійсненої в процесі перевірки (наказ по підприємству №8 від 10.12.2018р.), не було виявлено нафтопродуктів, які придбано у ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес» та запчастин до велосипедів, які придбані у ПП «АЗЧ Постач», а також не було надано на перевірку документів на транспортування придбаних товарів.

Між тим, придбання нафтопродуктів та запчастин до велосипедів відповідач не пов`язує з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Однак колегія суддів приймає до уваги саме факт наявності договорів зберігання нафтопродуктів від 01.06.2018р №2-зб, укладених між ПП «Семенівська мануфактура» та ТОВ «АЕС Компані», а також договір зберігання №25-1 від 25.10.2017р. укладений з ПП «АЗЧ Постач».

Так за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Операція з передачі товарно-матеріальних цінностей зберігачу на відповідальне зберігання для поклажодавця не є об`єктом оподаткування ПДВ відповідно до пп. 196.1.2 ПК України. Податкові зобов`язання у поклажодавця та податковий кредит у зберігача при такій передачі не визначаються.

У разі якщо після закінчення терміну такого зберігання, що визначений у договорі, зберігач не повертає ТМЦ поклажодавцю, такі ТМЦ вважаються поставленими, та операція з їх постачання підлягає оподаткуванню ПДВ виходячи з бази оподаткування, визначеної п. 188.1 ПК України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ у поклажодавця відповідно до п. 187.1 ПК України є дата закінчення терміну зберігання ТМЦ, що визначена у договорі, або дата зарахування коштів компенсації за неповернуті ТМЦ залежно від події, яка відбулася раніше.

Тобто, у розглянутій ситуації на дату закінчення терміну зберігання ТМЦ поклажедавцем (позивачем) складається податкова накладна та реєструється в Єдиному реєстрі податкових накладних. Така зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна є підставою для включення зберігачем сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Однак, в обох договорах зберігання між позивачем та його контрагентами на момент проведення перевірки закінчення терміну зберігання ще не настало. Отже, підстави для нарахування податкових зобов`язань у Поклажедавця (ТОВ «Семенівська мануфактура») відсутні, а тому відсутність зареєстрованих податкових накладних по послугах за договорами зберігання не є доказом відсутності самого товару на відповідальному зберіганні.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його задоволення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Костюк Л.О.

Суддя Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено - 07 жовтня 2019 року.